37 



till lundvegetationen; på eflersommaren liv nästan hohj 

 denna prakt, som förut smyckade jorden, försvunnen. 



Helt annat är vegetationens utseende på de kala 

 öarne, så snart man lemnar strandbrädden. Sluttningar- 

 ne lysa af Cynanchum Vincetoxicum, Geranium sanguineum 

 och Origanum vulgäre jemie Arfemisia campeslris, Polygala 

 comosa, Verbascum Thapsus ochnigrum, Libanotis monlana, 

 Cotoneaster vu/garis. Anlhyllis Vulneraria, Calamagrostis 

 Epiyejos samt Triodia decumbens. Mera sällan anträffas Hie- 

 racium rigidum, Aquilegia vulgaris, Erysimum hieraciifoh- 

 um. Arabis arenosa S borealis, Echium vulgäre, Arme- 

 ria elongala, Spergula pentandra, Eesluca duriuscula och 

 i bergspringorna Asplenium Breynii. 



Den egentliga ängsvegetationen liknar fasta landets. 

 Såsom anmärkningsvärda må här anföras: Hieracmm fal- 

 lax, Serralula tmctoria^ Campanula palula, Thalictry,m 

 siinplex, Geranium pralense, Hypericum hirsutum, Or- 

 chis sambucina och angustifolia, Lilium bulbiferum och 

 Avena elatior. Samma är förhållandet med barrskogens 

 växtlighet, ur hvars knappa förråd förf såsom exempel 

 väljer: Linncea borealis, Pyrola chloranlha och umflora, 

 Monotropa Hypopilhys , Goodyera repens , Neottia Nidus 

 Avis o. s. v. 



På och vid odlade ställen särdeles i grannskapet 

 af gamla trädgårdar möfa flera arter, som förtjena upp- 

 märksamhet, ehuru en del torde vara främlingar, som 

 frigjort sig från kulturens band. Exempelvis nämnas här: 

 Inula Helenium, Petasites officinalis, Symphyium ofjici- 

 nale, Campanula rapunculoides , Lavaiera thuringiaca, 

 Malva sylveslris och Ålcea, Oenothera biennis, Prunus 

 Cerasus, Lilmm bulbiferum och Marlagon, o. s. v. 



Sådan är vegetationen på Mälarens öar och dess 

 närmaste omgifning, tecknad i få och allmänna drag. 

 Dock förekomma i olika trakter märkbara olikheter. Det 

 vestra gebietet eger den i alla afseenden rikaste och yp- 

 pigaste vegetationen, hvilken isynnerhet kraftigast fram- 

 träder på Gångholmarne och de närmast derintill belägna 

 öarne. Den östra gruppens öar äro i allmänhet högre. 



