10 



Anthoxanthum odoratum. Vid foten af sluttningarne bildas 

 täta spår af Lonicera Xylosteum^ Rosa canina, coriifolia, 

 Acharii, niollissima, tomentosa, Ruhus idccus, Prumis spi- 

 nosa med här och der inströdda Vibiirnmn Opulus, Rham- 

 mis Frangula, cathartica; Ribes alpinum, Cratagus Oxija- 

 cantha, Corylus Avellana, ur hvilka uppspira Tanacelum 

 vulgäre, Solidago Yirga aurea, llieracium vulgahim, imi- 

 bellatum, Yerbascum mgrum, Veronica Chamoedrys, Agri- 

 monia Eupatoria. Der finner man afven Coloneaster 

 vulgaris. På den sidländta ängsmarken ned emot sjö- 

 stranden bildas buskgrupper af Piunus Padus och Rhamni, 

 mellan hvilka växa Tussilago Farfara, Hieracium fallax, 

 Auricida, pallescens; Crepis prmnorsa, Ficaria ranuncu- 

 loides, Aquilegia vulgaris, Aclwa spicata, Polygala co- 

 mosa. På stranden kryper Trifolium fragiferum och i 

 skuggan af Almis glutmosa uppskjuta Polygonum Hi- 

 storia och Valeriana officinalis. Längre ut på sjelfva 

 strandbrädden anträlTas Viola siacjnina, Slellaria j)alustris, 

 Lylhritm Salicaria, Rumex Hippolapaihmn, Galium palu- 

 &tre och uliginosum; Polygonum Persicaria, mcanwn; 

 Clienopodium polyspermuni, Carex liirta och en mängd 

 andra strandväxter, hvilka förf. längre fram får tillfälle 

 att anmärka såsom de vanligaste vid Mälaren. 



Den östra åsen är lägre, bördigare och mera odlad 

 än den vestra samt går icke så långt ned mot Mälaren, 

 utan slutar på omkring 2000 alnars alstånd med en 

 temligen brant sluttning, den s. k. Kyrkobacken, hvilken 

 upptages af de nordligaste qvarteren i staden Westerås. 

 Dess bredd är äfven vida mindre. På de sydligaste de- 

 larne är berget öfverallt betäckt med djupa lager kross- 

 stensgrus och -sand, samt öfverst af svartmylla. Ytan 

 intages här till stor del af åker och planteringsland. Mera 

 norrut tiäder berget flerstädes i dagen och visar sig bestå 

 af grå gneiss. Åsen är här beströdd med väldiga erra- 

 tiska granit- och gneissblock samt upptages för det me- 

 sta af mager betesmark, men likväl vida yppigare än 

 Djeknebergeiis kala hedar. Ännu mera nordligt är åsen 

 beväxt med löfskog af Populus tremula, Beiula alba och 



