I. CELLVÄFSLÄKA. jrJÖLKSAFTSKÄIiLEN. 13 



om man långsamt afbryter ett bladskaft, livar\i(l kärlknippen i form af 

 fina spindelväfslika trådar i de afhrutna ändarne blifva synliga för 

 blotta ögat. Sjelfva deras struktur kan likväl icke upptäck?s utan gan- 

 ska stark förstoring. I ett tvärsnitt visa sig kärlen nästan alltid runda 

 och merändels ansenligt vidare än de celler, som omgifva dem. Så- 

 lunda framställa b och b\ iig. 26, tvenne ringporiga kärl af betydlig 

 vidd i längdsnitt, och derjemte utvisa g, g de ställen der tvärväggarne 

 af de celler brustit, hvilka gif^it ui)phof åt kärlet. 



Cellerna, som slutligen öfvergå till kärl, innehålla ursprungligen 15 

 saft; men denna försvinner, såsnart kärlet genom tvärväggarnes brist- 

 ning utbildas. Frän detta ögonblick föra dessa endast luft och tyckas 

 icke taga någon väsendtlig del i växtens lifsfunktioner, ehuru de stun- 

 dom, t. ex. vid det rikare tillströmmande af safter,- som eger rum om 

 våren, innehålla vätskor. Icke heller träffar man någonsin i dem de 

 egendomliga, i § 17 omnämnda ämnen, som utgöra cellernas vanliga 

 innehall. 



Att kärlen äro af ringare betydelse antydes äfven af den omstän- 

 digheten, att en stor mängd växter alldeles icke ega några kärl, utan 

 endast bestå af celler. Dessa växter kallas derför äfven cellväxter, 

 och sådana äro svampar, lafvar och alger, hvilka man anser för de 

 ofullkomligaste växter. AUa andra, hvilka jemte celler äfven hysa kärl, 

 kallas af denna orsak kärlväxter. 



Kärlen uppträda endast i sin första början enstaka, ty genom nya 

 kärls och vedcellers tillkomst uppstå snart de s. k. kärl knippen a. 

 De hvarken sammanväxa med hvarandra eller förgrena sig. Aldrig fin- 

 ner man att en växtdel uteslutande består af kärl, utan de äro alltid 

 omgifna af celler. 



M j ö 1 k s a f t s k ä r 1 e n. 



Sönderrifva vi ett blad af Sallat, Vallmo och vissa andra växter, 16 

 så utsipprar en tjock hvit saft, kallad mjölksaft och som bland andra 

 beståndsdelar alltid innehåller kautschuk (^Keniien, § 319) och derför 

 är klibbig. Hos Skelörten fChelidonmmJ är denna saft gul samt, ehuru 

 blott undantagsvis, hos en del växter rödaktig eller blå. 



Mjölksaften innehålles i rörformiga, med bastcelierna (§ 10) när- 

 mast öfverenssämmande kanaler, som ofta förgrena och utbreda sig 

 i hela växten. Deras utvecklingshistoria ådagalägger, att i de mjölk- 

 saftförande växternas yngsta cellväf redan före spiralkärlens uppkomst 

 genom cellernas sammansmältning gångar uppstå, som innehålla en i 

 början färglös, sedermera kornig och slutligen mjölklik vätska. Dessa 

 gångar äro ursprungligen beklädda af en ytterst tunn hinna, som lik- 

 väl hårdnar med tiden. 



Den origtiga åsigten, att mjölksaften cirkulerar likasom blodet i 

 ådrorna, har genom nyare forskningar blifvit fullständigt vederlagd; 

 men dessa organers och deras innehålls egentliga bestämmelse för väx- 

 ten har icke blifvit uppdagad. Likväl tyckes deras betydelse vara un- 

 derordnad, emedan de hos de flesta växter saknas. 



