14 A. ALLMÄN BUTANIK. 



Cellulosa och C e 1 1 ■ i n ii e h å 1 1. 



17 Vi hafva hittills lärt känna växtccllen och hvad som rörcr d<^n en- 



dast i afseende på dess form och bildning. Ännu återstår att betrakta 

 den äfven till dess kemiska beskaffenhet och sammansättning. 



Cellmembranen bildas af cellulosa, äfven kallad lignin, som 

 består af kol, väte och syre (C'-H-"0'**). Den färgas icke blå af Jod- 

 lösning, men förändras genom svafvelsyras inverkan till ett stärkelse- 

 artadt ämne, som behandladt med jod antager en blå färg. Att olika 

 slags ccUväf förhälla sig olika till lösningsmedel, särdeles till svafvelsyra, 

 kali och kopparoxid-anniioniak har föranledt antagandet af flera sär- 

 skilda arter af cellulosa. På grund häraf skiljer man mellan egentlig 

 cellulosa, som är löslig i svafvelsyra och olöslig i kalilut, samt vcd- 

 ämne eller x yl ögen, som löses i kali, men knappt angripes af svaf- 

 velsyra och derefter icke färgas blå af jod. Dessa begge substansers 

 kemiska sammansättning är emellertid fullkomligt lika och densamma- 

 som hos intercellularsubstansen, hvilken ofta uppfyller inter- 

 cellulargångarne och liksom sammankittar cellerna med hvarandra. 



Såsom cellinnehåll träffa vi först primordialsäcken och protoplasman, 

 som begge äro slemmiga qväfvehaltiga ämnen och tillhöra de i Kemien 

 (§ 195) beskrifna ägghvitartade ämnenas klass. Vidare innehålla 

 cellerna en färglös, genomskinlig vätska, den s. k. cellsaften. Denna 

 består hufvudsakligen af vatten, hvari likväl lösliga växtämnen, såsom 

 socker, gummi, ägghvita, slem, syror, salter m. m. till större eller mindre 

 mängd linnas upplösta. 



Lika ofta innehålla cellerna äfven små fasta kroppar, t. ex. små 

 regelbundna kristaller, som anskjutit ur vätskan, eller rundade små korn, 

 i hvilken form stärkelsen samt bladgrönt eller chlorophyll van- 

 ligast förekomma. Stärkelsekornen igenkännas isynnerhet tydligt der- 

 igenom att man färgar dem violetta medelst litet jodlösning. Äfven ur- 

 skiljer man i inånga växtdelars cellsaft runda små droppar af feta eller 

 flygtiga oljor, och rätt ofta är saften färgad af något deri upplöst färg- 

 ämne. Slutligen utgör luft ett i cellerna vanligt ämne, nemligen då 

 dessa äro äldre och icke längre taga del i växtens lifsverksaniliet. 



Hos de kristaller, som förekomma 

 i växtcellerna, kan man vanligen urskilja 

 p. ^^ )^ en ganska regelbunden form, t. ex. kalk- 

 nO.O^^P^^S spatens rhoml)oeder, fig. 27. Oftast träf- 

 )Q/^'lr^v/ 1^1' man likväl knippor af ytterst fina 

 kristallnålar, såkallade Rai)hider, fig. 28. 

 Ehuru i kemiskt hänseende öfverensstäm- 

 mande med hvarandra, förete stärkelse- 

 kornen hos olika slags växter så betyd- 

 liga skiljaktigheter i storlek och form, ätt man med mikroskopets till- 

 hjelp kan säkert afgöra af hvad växt en mjölsort förskrifver sig. Då 

 det icke sällan är af vigt att upptäcka detta, anföra vi här hufvudkän- 

 netccknen för de vigtigaste slagen. Potatesstärkelse består af korn, 

 som likt en lök hafva utanpå hvarandra liggande lager, fig. 29; stär- 

 kelse af korn, fig. 30, såväl som af råg, hvete och hafrc består af 



