16 



ALLMAN BOTANIK. 



den bildningsväfnad eller cambium; och denna är det hufvudsak- 

 ligen, som förmedelst deri försiggående cellbildning befordrar växtens 

 tillväxande. 



För öfrigt urskilji-r inan löst och tätt, tunn- och tjockväggigt pa- 

 rcnchym och ntom de i § 10 framställda former få vi i det följande 

 anledning att meddela ytterligare ext-mpel derpå. 



Af de spolformiga prosenchymcellerna, som äro tjockväggiga och 

 merändels förvedade, uppstår prosenchymet eller vedens cellväf 

 (fig. 7 och 22) likasom af bastcellerna bastväfnaden. 



Kärlknippena äro en samling kärl af olika slag tillsammans 

 med vedceller och bildningsväfnad, samt skilja sig märkbart från det 

 omgifvande parenchymet. Äfven de förete åtskilliga egendomligheter 

 dels i sin anordning, dels i sin fortgående utveckling, så att man härpå 

 kan åtskilja flera stora växtgrupper. Hos en af dessa, till hvilken 

 onnbuidiarne höra, uppkommer hela kärlknippet tendigen samtidigt, hos 

 en annan grupp deremot, till hvilken bland annat palmer och gräs höra, 

 tilltager kärlknippet under ett visst tidsförlopp i storlek, och hos en 

 tredje grupp slutligen, som omfattar alla våra trädslag, tillväxa kärl- 

 knippena under hela den tid, växtens lif varar. Man benämner kärl- 

 knippen af första slaget simultana, af andra slaget slutna och af 

 det tredje öppna. 



Då vi konnna att sysselsätta oss med stammens inre bj'ggnad, 

 skola vi närmare inlåta oss på kärlknippenas anordning. 

 19 Såsom en cellväfnad af eget slag måste man anse öfv er huden, 



som endast förekommer på do särskilda växtdelarnes fria yta. Densam- 

 mas dels långsträckta eller rundade, dels afplattade celler afsöndra på 

 utsidan ett ämne, som har en viss likhet med intercellularsubstansen 

 och såsom en yttersta hinna, benämnd cuticula, öfverkläder cellernas 



yta utåt och förtjockar dem på utsidan. Fig. 

 ^'=" '^''' 33 framställer den från öfverhudscellerna på 



ett blad frånskiljbara cuticula'n a samt de 

 cellorna fcirtjockande cuticularlagren h. Ofver- 

 huden kallas Pipidermis ])å de växtdelar, 

 ^^ ^ som äro i beröring med luften, och består 



t\f= af mycket platta, tafvelformiga celler, hvilka 

 antingen allestädes sluta tätt intill hvarandra 

 eller på vissa ställen afbrytas af de såkallade klyföppningarne. I 

 fig. 34 se vi i genomskärningen af ett blad de stora genomskinliga och 



Fii;. 34. 



ft=^ \h 



tomma öfverhudscellerna samt under dem bladets med chlorophyllkorn 

 fyllda parenchymceller. Pä två ställen finnas klyföppningar, som vid 



