ORGANLARA. 2. STAMMEN. 



25 



en eller flora gånger samt af den tid, som är behöflig för dessa orga- 

 ners alstrande'. 



I detta afseendc indelas växterna i a) enåriga eller annucla, 

 för b vilka begagnas tecknet O eller (1); b) tvååriga eller bienna, 

 hvilkas tecken är o^, i) eller (2); c) fleråriga eller perenna: tec- 

 ken 2f, samt för träd ocb buskar h. 



Stammens inre byggnad. 



Stammens inre byggnad är beroende af dess yttre form. De olik- 

 heter, som i detta afseende förekomma, bero deremot af det ömsesidiga 

 förhållandet mellan den cellväf och de kärlknipiien, som utgöra stam- 

 mens massa, äfvensom af det sätt, hvarpå kärlknippena äro ordnade till 

 h varandra. Vi hafva redan i § 25 lärt känna de tre hufvudgrupper, i 

 hvilka alla växter kunna fördelas med afseende på sin tidigaste utveck- 

 ling. Här nedan skola vi visa, att hos hvar och en af dessa afdelnin- 

 gar äfven stammens inre byggnad företer en utmärkande olikhet, som 

 likaledes bidrager till deras åtskiljande. 



31 



Fiff. 5S. 



Akotyledonernas stam. 



Endast de högre växterna af denna grupp ega en stam. Sådana 32 

 äro mossorna, hos hvilka blott linnes ett enda, i stammens midt belä- 

 get kärlknippe, lig. 57. Samma förhållande eger rum hos vissa slägten 



af - Fräken- fEquisetaceceJ 

 och Lummer- fLycopodia- 

 ce^J familjerna, hvilka dess- 

 utom hafva en enkel krets 

 af kärlknippen. På samma 

 sätt är det med Ormbun- 

 kar ne, hos hvilka jemte en- 

 staka kärlknippen äfven stör- 

 re grupper dylika bilda en 

 mer eller mindre regelbunden 

 och sluten krets, fig. 58, 

 Stundom visa sig dessa i ett tvärsnitt i form af en vacker teckning, 

 såsom t. ex. hos Braken (PterisJ, der den i viss män liknar en dub- 

 belörn. 



Sedan hos akotyledonerna kärlknippen engang uppstått, förtjockas 

 dessa icke vidare ocli fortsätta sin tillväxt endast på höjden. 



Monokotyledouernas stam. 



Af denna grupp, dit bland andra alla våra gräs och lökväxter höra, 33 

 är det förnämligast Palmernas stam, som visar det egendomliga i 

 tillväxten. Om vi betrakta genomskärningen hos en sådan, fig. 59 å 

 följ. sida, finna ^i en stor mängd enstaka kärlknippen, som skenbart 

 äro utan synnerlig ordning spridda i märgens cellväf. 



I hvarje särskildt knippe kan man urskilja en utåtvänd bast- 

 del, bestående af tjock väggiga vedceller, och den af kärl bildade ved- 



