26 



ALLMAN BOTANIK. 



delen, som befinner sig på den åt stammens midt vända sidan af 

 knippet. Äfven finner man att kärlknippena äro större, men mindre 

 pj^ ^,, talrika i stammens inre delar, men der- 



emot synas tätt hopade mot dess yta. 

 Deraf kommer det sig, att hos palmstam- 

 ]nen endast det yttre lagret är af vedartad 

 natur och stundom af rätt ansenlig hård- 

 het, hvaremot de inre delarne äro lösa och 

 sjelfva midten ofta fylld af en stärkelse- 

 haltig märg eller ock ihålig. Detta sist- 

 nämnda inträffar också hos gräsen. Vi 

 finna följaktligen hos palmstammarne hvar- 

 ken någon egentlig ved eller någon där- 

 ifrån skarpt afskiljd bark, eller någon noga 

 begränsad märg. 



Monokotyledonernas kärlknippen äro, så snart de utbildats, slutna, 

 så att de icke tillväxa i tjocklek, utan endast i längd. Derför inträder 

 också hos de flesta hithörande växter icke någon vidare förtjockning af 

 stammen, såsom isynnerhet kan ses på alla enåriga gräs. Många palm- 

 stannnar deremot, som uppnå en hög ålder, tilltaga fortfarande i om- 

 fång, och ett bekant exempel härpå lemnar ett Drakblods träd på 

 Teneriffa, hvilket med 70 fots höjd eger en omkrets af 80 fot vid^ 

 stammens nedersta del. Detta tilltagande i tjocklek orsakas derigenom' 

 att de nära stammens yta befintliga kärlknijipena dela sig. 



D i k o t y 1 e d o n e r n a s stam. 



34 Vi komma nu till betraktandet af den stammens bildning, som ut- 



märker träden i våra trädgårdar, ^•åra skogar och på vara fält. Hos 

 dem stå kärlknii)pena i kretsar omkring en gemensam midtelpelare, som 



' består af märgceller och benämnes märg. 



Innan vi tala vidare om kärlknippenas ställning, är det likväl nöd- 

 vändigt att vi först lära noggrannare känna dem sjelfva. Fig. 60 

 framställer i tvärsnitt och vid 230 gångers förstoring ett kärlknippe af 

 en dikotyledon^äxt. Med pilen betecknas rigtningen inifrån utåt. Vi 

 se här det egentliga käi-lknippet omgifvet af mycket grofmaskig cellväf 

 /(T, a^ h, e, fj. De nästan qvadratiska cellerna ff, a tillhöra öfverhu- 

 dcn, hvarunder barkens lösare cellväf b följer. Denna omgifver en half- 

 månformig grupp af bastceller, c, som utgör kärlknippets bastdel, hvil- 

 ken åter genom ett lager af bildningsväf fd, d\ d J skiljes från kärl- 

 knippets inåt vända af kärl och långsträckta vedceller bestående ved- 

 del. Denna sistnämndes kärl igenkännas på teckningen dels genom sina 

 tjockare väggar f<j, nJ, dels genom sin större vidd fh, hj. Ytterligare 

 är att märka, att bildningsväfven (Cambium, § 18) utskjuter ur käi:l- 

 knippet åt begge sidor och fortsattes till nästa kärlknippe samt sålunda 

 bildar en oafbruten ring genom hela stannnen. 



Följande teckning, fig. 61, visar oss samma kärlknippe i längd- 

 genomskärning. Äfven här synes tydligt, att ved-delen består af kärl 

 och vedceller af olika slag fh, i, k, /, vtj samt medelst Cambiilagrets 



