30 



ALLMAN BOTANIK. 



Med mikroskopet kunna vi betrakta tallvedens märgstrålar i tre 

 olika rigtningar. Fig. 66 framställer en märgstråle, c, i form af en 

 smal strimma pa ett tvärsnitt; i lig. 67 se vi på ett från stammens 

 yta mot dess midt taget längdsnitt (radialsnitt) en märgstråles, a, cell- 



iM. Fig. 68. 



tboj 



väf-, åter på det lodrätt genom märgstrålarne tagna längdsnittet (tan- 

 gentialsnittct), fig. 68, finna vi att de mellan vedcellerna inklämda märg- 

 strålarne endast bestå af en eller två cellrader. 



Dessa afbildningar gifva oss anledning erinra, att alla barrträds 

 kärlknippen endast bestå af ringporiga vedceller, fig. 67, och icke 

 innehålla några verkliga kärl. Deremot förekomma i deras ved talrika 

 af tunnväggiga celler begränsade hartsgångar, fig. 66, d. På dessa 

 anatomiska egenheter kan af hvarje barrträd den minsta splittra, tilloch- 

 med i fossilt tillstånd, med säkerhet igenkännas från annan ved. 

 yy Om vi afsåga en trädstam på tvären, befinnes det, att de yttre 



eller yngre vedringarne äro mindre hårda än de äldre, som utgöra 

 stammens inre del. Dessutom skiljer sig den yngre veden, h vi t veden 

 eller den s. k. s plinten, vanligtvis genom ljusare färg från den äldre, 

 som under namn af mogen ved eller kärnved af alla, som arbeta i 

 trä, säkert igenkänncs. De använda icke gerna splinten, emedan 

 denna yngre ved i hög grad är underkastad träsvampens härjningar 

 samt förmultning, och dessutom företrädesvis är utsatt för insektlarvers 

 angrepp. 



Synnerligt påtaglig är olikheten i färg hos Boken, hvars hvita 

 splint bjert sticker af mot den rcidbruna kärnveden; i Ebenholts finner 

 man den svarta veden omgifven af ett skarpt begränsadt, hvitt splint- 

 lager. 



Förvedningen tillgår så att väggarne pa vedcellerna, som utgöra 

 största delen af kärlknippena, småningom blifva tjockare i följd af de 

 nya lager, som inuti dem afsätta sig. Följaktligen blifva de vid tillta- 

 gande ålder mer och mer otjenliga för safternas fortledning samt ut- 

 torka slutligen helt och hållet. 



Äfven barken undergår under tidernas lopp icke oväsendtliga för- 

 ändringar. Öfverhuden sönderslites och försvinner snart alldeles, då 



