II. ORGANLÄRA. 2. STAMMEN. 31 



stammen tillväxer i om läng. Det närmast följande cellväfslagret tillväxer 

 blott sällan i en grad, som motsvarar trädets tilltagande tjocklek, men 

 i sådan händelse bibehåller trädet ända till sin högsta ålder en slät och 

 jemn bark, såsom hos Boken och Apelsinträdet. Hos Kork-eken och 

 ung Xancr fAcer cainpesfrej förökas barkens yttre cellväfslager synner- 

 ligt starkt genom en platt cellväf, som bildar kork. ^'anligast är dock, 

 att barkens cellväf ännu vidare tillväxer under namn af det gröna la- 

 gret, men snart dör bort och bildar s. k. fäll bark. Men emedan ve- 

 den växer vida hastigare än barken, så antingen sönderspränges denna, 

 såsom hc3 Eken, Almen och flera andra träd, eller affaller han i skif- 

 lika stycken, såsom hos Äpleträdet och Platanen. 



Den härpå följande delen af barken, bastet, hör egentligen till 

 stammens kärlknippen, men är likväl, såsom vi i § 35 visat, skiljd der- 

 ifrån genom den tina och saftrika bildningsväfven (cambial-lagret), så 

 att han lossnar med barken och derför räknas till denna. Synnerligt 

 lätt försiggår detta lossnande vid den stora saftrikedomen om våren, 

 och våra barn, som då skära sina videpipor, första sig väl på att draga 

 fördel häraf. I anseende till dess sega, tradiga beskaffenhet användes 

 bastet till mattor, tåg m. m. samt af Pappersmullbärsträdet (Broussonetia 

 papiirifcraj till kinesiskt papper. 



Utifrån inåt möta oss således i en äldre trädstam följande delar 

 i denna ordning: barken, bestående af korklagret, det gröna lagret och 

 bastet, dernäst bildningsväfven eller cambium, den yngre veden eller 

 splinten, den äldre eller kärnveden, och sist märgen. 



Stammen är det organ, som förmedlar de ytterst betintliga delar- 40 

 nes, särdeles rotens och bladens lifsverksamhet. Genom honom uppsti- 

 ger den saft, som rotens linaste grenar uppsugit, till de knoppar, ur 

 hvilka blad, blommor och frukter utvecklas. 



Denna förrättning att fortleda safter tillhör likväl icke alla stam- 

 mens delar. Att det gröna lagret icke har något att beställa dermed, 

 inser man lätteligen. Men äfven kärnveden och märgen äro af ringa 

 vigt för saftledningen, hvilket bevisas deraf, att vi ofta få se gamla 

 ekar, almar och pilar sakna hela det inre vedlagret jemte märgen, men 

 ändock fortfara att hvarje vår rikligt löfvas och bilda ny ved. 



Såsom stammens saftledande delar få vi derför endast räkna de 

 yngsta, d. v. s. innersta bastlagren, jemte bildningsväfven och den yng- 

 sta veden eller splinten. Häri ligger äfven förklaringen öfver den skada, 

 som tillfogas ett träd, om händelsevis eller med afsigt större delar af 

 dess bark afskalas, ty då de saftförande lagren derigenom omedelbart 

 utsättas för solens och luftens inverkan, uttorka de lätt och blifva odug- 

 liga att leda safter. 



Äfven flera insektlarvers, särdeles Trädgnagarnes fBostrychus typo- 

 graphiciis och Ilylesinus PiniperdaJ fördertliga verksamhet beror derpå 

 att de hafva sitt tillhåll i nyssnämnda saftrika lager, hvilka de ofta 

 fullständigt förstöra rundtomkring trädstammen och således genom saft- 

 ledningens afbrytande stundom ödelägga hela barrskogar. 



A andra sidan brukar man till tingersbredd afskala barken rundt- 

 om på nyhuggna pilpålar innan man nedsticker dem i jorden, emedan 

 de eljest skulle slå rötter och blad. 



