32 A. ALLMÄN BOTANIK. 



Emellertid, om icke aUtför stora fläckar blitVit beröfvade sin bark, 

 återställes denna genom en Mn märgstrålarne utgående cellbildning, 

 isynnerhet om de sårade ställena medelst bestrykning af lera och ko- 

 dynga eller medelst omlindning hållas skyddade mot sol och luft. 



K 11 o p p e 11. 



41 Det, som vi benämna knopp eller öga, visar sig såväl genom 

 sedermera inträffande utveckling som ock genast vid ett genomsnitt 

 vara en stam i sitt yngsta utvecklingsstadium, en förkortad växtaxel. 



På stammen trätfas tre slags knoppar, nemligeu ändknoppar, 

 bladvecks- och biknoppar. 



Äud- eller terminalknoppen, fig. 69, r?, utgör stammens eller 

 grenens yttersta spets och tjenar vid sin utveckling till densammas för- 

 längning. Bladvecks- eller axillarknopparne, som 

 Fig^69. f^fypj^ kallas sidoknoppar, h, utbildas alltid i ett bladveck 

 (vinkeln mellan stammen och bladet). Bi- eller ad ven t iv- 

 kn opp ar ne uppträda likasom tillfälligtvis på stammen, och 

 kunna uppstå hvar som helst på växten, tillochmed på bla- 

 den. Det är de två sednare slagen af knoppar, som genom 

 sin utveckling alstra växtens grenar. 



Hvarje gren eger alla de samma hufvudsakliga känne- 

 tecken, som den stam, hvarifrån den utgår. Han företer i 

 sitt inre samma anatomiska förhållanden, han tilltager på 

 samma sätt i tjocklek och alstrar liksom den i sin ordning 

 blad och knoppar. I grenens spets tiuna vi följaktligen 

 äfven en ändknopp, kallad den sekundära ändknoppen. 

 För att frambringa bladvecksknoppar utsänder stammen gre- 

 nar af sina kärlknippen, som ingå i dessa knoppar, hvar- 

 emot biknopparne sjelfva alstra nya kärlknippen. 



Fig. 70 framställer i längdsnitt en grenspets af Hästkastanjen. 

 I midten se vi ändknoppen, som är störst, samt på sidorna derom 

 tvenne bladvecksknoppar, och i dem alla kan man redan urskilja de 

 blifvande bladens antal och ställning, ehuru de här äro hopträngda och 

 inskjutna inom hvarandra, såsom delarne af en kikare. Vidare märkes 

 här, att ändknoppen kommer att utvecklas till bloinmor, hvarigenom 

 hans tillväxt begränsas, och af denna orsak erhåller han namnet blom- 

 knopp. I sidoknopparne åter finna vi första början till bladbärande 

 grenar, och dylika knoppar kallas bladknoppar. 



Ännu mer upplysande öfver den blifvande grenens bladställning är 

 en tvärgenomskärning af knoppen, livari man icke sällan får se de små 

 bladämnena på det prydligaste hopvecklade. 



Äfven rotgrenarnes utveckling föregås af en knoppbildning, som 

 kallas rotknopp, och som skiljer sig från en af de beskrifna knop- 

 parne pä stammen genom bristen pä bladdelar. 



42 Knoppens vidare utveckling försiggår antingen genast efter hans 

 framträdande eller förblifver han, sedan han visat sig, en längre tid i 

 hvila, såsom händelsen är hos våra trädslag, hvilkas om våren utslående 

 knoi)par alstrats redan föregående sonnnar. Dessa öfvi-rvintrande knop- 



