42 A. ALLMÄN BOTANIK. 



till blad, kommer cleuna liiiie att löpa i spiral. Derjomte förblifver 

 derunder afståndet åt sidan mellan de pä hvarandra följande bladen 

 ständigt lika och är af en bestämd storlek. Denna utgör nemligen an- 

 tingen hälften, tredjedelen i'llcr två femtedelar af stammens omfång, 

 och på stammen visa sig bladen i första fallet ordnade i två längdrader, 

 i det andra i tre, och i det sista fallet i fem. I första fallet, som 

 förekommer hos gräsen och liljeväxterna, sitter efter ett spiralhvarf det 

 tredje bladet midt ufver det första; i andra fallet finner man efter 

 ett spiralhvarf det fjerde bladet midt öfver det första, hvarpå björken 

 och starrgräsen ^ifva oss exempel; i det sista fallet slutligen finner 

 man först efter två spiralhvarf ett blad, nemligen det sjette, midt öfver 

 det första, det sjunde midt öfver det andra o. s. v., såsom hos aspen 

 och fruktträden. Utom dessa enklare och mer kända förhållanden fin- 

 nas många andra af mer invecklad beskaffenhet, hvilka likväl låta hän- 

 föra sig till vissa lagar. Man betecknar bladställningen med ett bråk- 

 tal, t. ex. i de åberopade fallen med V-i? V:ii Vöi ^^'^' täljaren angif\er 

 huru många gånger spiralen går kring stammen innan man finner ett 

 nytt blad midt öfver det första, således huru snart en cykel är full- 

 bordad och en ny börjar; nämnaren åter angifver antalet af de blad, 

 som utgöra en cykel, äfvensom i huru många längdradcr de äro ord- 

 nade på stammen. 



Äfven de tätt sammanträngda skärmbladen hos blommorna och 

 barrträdens kottar följa sannna lagar. 

 55 Bladen taga en vigtig del i växtens lifsyttringar, såsom vi kunna 



sluta redan deraf att de fiesta växter vid en viss tid förlora sin blad- 

 drägt och derunder väsendtligt hämmas i sin utveckling eller tillochmed 

 dö bort. 



Bladens förrättningar äro af två slag, nämligen: 1) att utdunsta 

 vatten, 2) att upptaga och afsöndra gasarter. 



Växten förbrukar på långt när icke hela den vattenmängd, som 

 dess rötter insuga, utan bortdunstar åter två tredjedelar eller mer deraf 

 genom bladen. Detta sker förmedelst de i § 19 beskrifna klyföppnin- 

 gar, som hos de vanliga trädlöfven i medeltal förekomma till ett antal 

 af 300 på qvadratlinien. Den saft, som sedan återstår i bladcellerna, 

 måste följaktligen bliha mer koncentrerad och enligt lagen för En- 

 dosmos (se § 89) förorsaka, att den mer förtunnade vätskan i an- 

 gränsande celler intränger, hvarigenom hela saftrörelsen befordras. Der- 

 emot qvarstanna i bladcellerna de icke flygtiga mineral-ämnen, som 

 vattnet medfört ur jorden, och derför lemna ock bladen vid förbränning 

 synnerligt mycken aska. Genom den rikliga afdunstningen från sin yta 

 bidraga växterna betydligt till temperaturens sänkande, och vidsträckta 

 skogars såväl som odlade fälts inverkan på ett lands klimat är ögon- 

 skenlig. Man har iakttagit, att ett träd af måttlig storlek inom ett 

 dygn genom afdunstning afgifver 18 skälpund vatten, och en qvadratfot 

 gräsmatta under samma tid 1^/4 skålpund. Våra åkerfält bära i me- 

 deltal under fyra månader eller 120 dygn vanliga kulturväxter, och un- 

 der denna tid afdunsta från ett tunnland sådan mark eller 56,000 

 qv.-fot ungefär 2 till nära 3 millioner skålpund vatten samt från ett 

 tunnland ängsmark ända till 9 millioner skålpund. 



