II. ORGANLÄRA. BLOMMAN. 43 



Under solljusets inverkan afsöndra bladen ur sig sj^rgas, livaremot 56 

 de om natten tvertom minska den omgifvande luftens sjrelialt och ät 

 den afgifva kolsyra. Afven är det ett faktum, att bladen förmå ur 

 luften upptaga både kolsyregas och vattengas samt såmedelst bidraga 

 till växtens näring, livilken för öfrigt kan anses såsom nästan uteslu- 

 tande härtlytande från roten. 



Vidare är att märka, att bladens nu omnämnda förrättningar till- 

 komma äfven alla öfriga gröna och med klyföppningar försedda växt- 

 delar. De delar deremot, som icke äro gröna till färgen, såsom blom- 

 man och deri företrädesvis ståndarne, upptaga ur luften syrgas och af- 

 gifva kolsyregas. 



B 1 o III ui n n. 



I följd af det ofantliga utrotningskrig, som elementernas sönder- 57 

 delningsförmåga samt djurverldcn och menniskan oafl^rutct föra med 

 eld, yxa och tand mot växtverlden, skulle denna otvifvelaktigt hafva 

 längesedan försvunnit från jordens yta, om den icke hade blifvit be- 

 gåfvad med förmåga att sjelf vidmagthålla en ständig föryngring och 

 pånyttfödelse. Sålunda alstrar hvarje växt under sitt lif ett vanligen 

 utomordentligt stort antal bildningar, som ega förmåga att under gynn- 

 samma förhållanden utveckla sig till nya växter af samma slag. Såsom 

 sådana bildningar hafva vi redan lärt känna k noppar ne, hvilkas be- 

 stämmelse är att så till sägande fortsätta sin moderväxts lif och hvilka, 

 isynnerhet hos lökar och stjelkknölar, besitta en utmärkt lifs- och ut- 

 vecklingskraft. 



Oberäknadt detta synes frambringandet och utvecklandet af en ny 

 växt efter regeln bero pä närvaron af helt egendomligt inrättade och 

 framför öfriga växtdelar mycket utmärkta bildningar, som man benäm- 

 ner blommor. På en bestämd plats i blomman upi:)komma små frö- 

 knoppar, hvilkas bcstäiamelse är att befruktas af frömjölet och sedan 

 hvar för sig utbildas till ett mycket litet, men fullständigt växtämne, 

 beuämndt embryo. Så snart detta skett, inträder ett tillstånd af hvila, 

 hela den nybildade delen affaller från moderväxten och kallas nu frö. 

 Det är tillräckligt bekant, att detta frö under passande förhållanden 

 får lif och utvecklar sig till en växt, äfven om det stundom tillbragt 

 ganska lång tid utan lifsverksamhct likasom i ett slumrande tillstånd. 



Redan i § 23 hafva vi med namnet fanerogamer betecknat 

 de växter, hos hvilka man kan iakttaga de nu anförda förhållanden, 

 samt omnämnt, att hit höra alla mono- och dikotyledoner. Hos de 

 hjertbladslösa akotyledonerna) deremot finner man fortplantningsorga- 

 nerna blott i torftig grad utbildade, hvarför de kallas kryptogamer. 

 Hos dessa hade man i början endast lyckats upptäcka stoftlikr., fort- 

 plantningen förmedlande groddkorn eller sporer, och en stor klyfta 

 tycktes utan öfveigång skilja denna växtrikets afdelning från den före- 

 gående. Men det hör till den nyaste forskningens märkvärdigaste re- 

 sultater, att äfven hos de ofullkomligare växterna uppkomsten af en ny 

 individ är beroende af tvennc särskilda organers samverkan, eller att 

 äfven hos dem en befruktning eger rum. Uppskjutande det väsendtliga 



