I. CELLVAFSLARA. CELT.EX. \f 



Dessutom träffar nian i många, särdeles vattenväxters stam, talrika, 

 af cellväf omgifua, stmulom ganska vida och regelbundna kanaler, som 

 innehålla luft. Dessa luft kanaler löpa i stammens längdrigtning och 

 kunna med blotta ögat urskiljas i tvärsnittet på ett spanskrör eller på 

 Neckrosens blom- och bladskaft. 



Genom cellväfvens bortdöende och sönderrifning uppkomma icke 

 sällan i stammens inre luckor eller lakuner, som stundom upptaga 

 hela mellersta delen af stammen, sä att den såsom hos gräsen och um- 

 bellaterna blifver ihålig. I dylika håligheter utgjuter sig ofta sönder- < 

 brutna cellers innehåll, på grund hvaraf man i många växters inre finner 

 såkallade saft rum af obestämd form, fyllda med oljor, harts, gummi 

 eller andra ämnen. 



Vända vi oss ånyo till cellens inre lif, så möta vi först den märk- 12 

 värdiga företeelsen af en egendomlig saft rör el se, som inom mången 

 cell eger rum. Den slemmiga protoplasman bildar midt i den klara 

 cellsaften sm^, trädtina strömmar, som i högst olika och vexlande 

 rigtningar genomkorsa cellens inre. Detta fenomen hade länge endast 

 blifvit observeradt i några vattenväxters, särdeles Chara-fNite/Ia-J arters 

 celler; men har i sednare tider äfven iakttagits annorstädes och isyn- 

 nerhet tydligt i växternas hår, t. ex. hos den redan omnämnda Trd- 

 dencantia. 



Hit hör äfven frågan om cellernas uppkomst och förök- 

 ning, som länge utgjort en svår uppgift att lösa. Det gäller allmänt, 

 att. nya celler endast alstras inuti redan förutvarande. I allmänhet 

 sker detta genom den så kallade moder cellens delning på det sätt 

 att hennes primordialsäck bildar hopsnörningar inåt, hvilka mötas, hvar- 

 igenom två eller flera dotter celler uppstå, som småningom beklädas 

 af hvar sin egen cellhinna, under det att modercellen upplöses. Äfven 

 märker man ofta huru dottercellerna vidare i sin ordning dela sig i 

 enkla celler. Sällan förekommer fri cellbildning, som består deri 

 att en egen cellhinna uppstår omkring en del af en förutvarande cells 

 slemmiga innehåll. 



Af synnerligt intresse äro de förändringar, som cellväggen under- 13 

 går under det fortsatta växandet. Den förtjockas derigenom att en ny 

 cellhinna afsöndras ur cellsaften och aflagrar sig på cellväggens insida. 

 Merändels följa härpå ytterligare dylika aflagringar, 

 ^'^' ^■"'' så att allt smärre och smärre celler tyckas vara in- 



passade inuti hvarandra, till ett antal af femton, så- 

 som i fig. 15, ja ända till 30 och 50, hvarigenom 

 cellens ihålighet slutligen nästan alldeles försvinner. 

 Under detta förlopp, hvarpå våra träds förvedning 

 grundar sig, antaga de inre lagren oftast en mörkare 

 färg, som drager i brunt eller, såsom hos ebenholts, 

 tillochmed i svart. 



Det är likväl att märka, att aflagringarne på en 

 cellväggs insida för ingen del, likasom denna sjelf, bilda en öfverallt 

 sluten säck. Deras hinna visar sig tvertom pä många ställen och pä 

 mångfaldigaste sätt afbruten. Ofta är det blott enstaka runda punkter 

 på cellväggen, som icke förtjockas inåt, sä att vid dem, såsom i 



