INLEDNING. 6 



Stämma. Växten saknar all förmåga att ändra i)lats i förhållande till 

 omgifvande föremål; hon ui)i)träder der, hvarest slumpen kastade hennes 

 frö; hon går under der, hvarest vilkorcn för hennes bestånd ej längre 

 förefinnas, ty att sjelf uppsöka dem dertill eger hon icke förmåga. 



Vi se visserligen mänga blommor öppna och sluta sina kronor 

 vissa tider på dygnet, den känsliga 3Imosa hoplägga sina späda små- 

 blad och sloka med qvistarne, så snart hon omildt beröres, samt stån- 

 darne hos åtskilliga växter göra ganska märkbara rörelser, men alla 

 dessa rörelser framkallas likväl alltid af yttre inflytelser. Än är det 

 solsken eller fuktighet, än ett vidrörande, som förorsakar dem, och utan 

 dessa inverkningar skulle de icke ega rum. 



Växten är följaktligen en organiserad kropp utan frivillig yttre 

 rörelse. Härigenom skiljer den sig väsendtligt från djuret; ty detta 

 eger förmåga af frivillig rörelse, det kan, om ock ofta på ett ganska 

 ofullständigt sätt, förändra sin jilats och uppsöka en annan, som är mer 

 passande för dess trefnad. 



Huru tillfyllestgörande denna skiljaktighet mellan växter och djur 

 af högre ordningar än må synas — ty hvem som helst skiljer med 

 lätthet en buske eller ett träd från en fisk eller fogel — sä är den 

 likväl för ingen del tillräcklig i fråga om de ofullkomligaste växterna 

 och djuren. Det finnes nemligen otaliga små, endast medelst försto- 

 ringsglaset urskiljbara djur, som blott och bart bestå af en hinnaktig 

 blåsa innehållande en vätska, likasom de allra enklaste bland växter. 

 Men bland dessa sednare har man lärt känna ett icke obetydligt an- 

 tal, som furekommande i vatten visa de lifligaste rörelser, utsträcka och 

 sammandraga sig, simma omkring, och således i så hög grad likna de 

 nyssnämnda små djuren, att de länge ansågos vara sädana. Ja, rö- 

 rande många bland dessa varelser är det än i dag oafgjordt, huruvida 

 de skola räknas till växt- eller djurriket. 



Hvarken till beståndsdelar och kroppsbyggnad eller verksamhet och 

 förrättningar kan någon fullkomligt skarp gräns uppdragas mellan dessa 

 t ven ne naturrikens ofullkomligaste former. Om de märkvärdiga rörelse- 

 fenomen, som förekomma hos de nyssnämnda växtbildningarne, skola vi 

 tala utförligare vid dessas beskrifning. 



För närvarande må det vara nog att hafva i alhnänhet antydt 5 

 hvarigenom växterna utmärka sig såsom ett eget slag af naturföremål. 

 Ett klart begrepp om dem kan emellertid endast vinnas genom känne- 

 dom om de särskilda former och företeelser, hvarpå växtverlden är så 

 oändligt rik. 



För att bereda en lättare öfversigt indela vi Botaniken i tvenne 

 afdelningar, nemligen: 



A. Allmän Botanik, som afhandlar läran om växtens organer 

 och deras verksamhet, samt 



B. Enskild eller Speciel Botanik, som handlar om de 

 särskilda växtarterna, deras kännetecken, indelning, utbredning och an- 

 vändning. 



