2 BOTANIK. 



Står af kalkspatspartiklar. Hvarken med ögat dier genom kemisk un- 

 dersökning förmår man här varseblifva något olikartadt, hvilket hos 

 växten var så lätt att iinna. Visserligen tinnas äfven mineraler, hvilka, 

 såsom händelsen är med granit, synas olikartade; men man inser lätt, 

 att dessa så kallade bergarter icke äro annat än gyttringar af enkla 

 mineraler. 



Fortsätta vi under passande omständigheter våra observationer på 

 en växt af hvad slag som helst, så kan det icke undfalla oss, att den- 

 samma med tiden undergår väsendtliga förändringar. För det första 

 är det en företeelse af största vigt, att den i ofvannänmda enklaste 

 växtformer befintliga vätska visar en rörelse. Vidare tinne vi att väx- 

 ten tilltager i omfång och vigt, eller att han tillväxer, att han från om- 

 gifvande föremål upptager de härtill erforderliga ämnen och af dessa 

 alstrar olika, genom sin oändliga mångfald utmärkta former, samt att 

 slutligen en "tidpunkt inträder, då hos hvarje växt denna alstringsför- 

 måga upphörer, hvarpå växten genom kemiska krafter förstöres och för- 

 svinner. 



Härvid bör man fästa synnerlig vigt dervid, att de ämnen, som 

 hvarje växt under sitt tillväxande upptager utifrån, äro till sin kemiska 

 sammansättnig, sin form och sina egenskaper helt olika med de ämnen, 

 som vi i växtens delar anträffa. Aldrig tinne vi i jorden det ämne, 

 som gifver bladen sin gröna färg, eller bland växtens omgifning stär- 

 kelse, som likväl så ofta förekommer dels i frön, dels i stjelkknölar. 

 Växten är således utrustad med förmåga att ombilda de ämnen, som 

 den upptager, såväl till deras kemiska sammansättning som till deras 

 form. 



Företeelserna hos ett mineral visa ett väsendtligt olika förhållande. 

 Visserligen förmår äfven det tillcgna sig nya delar, föröka sin massa 

 eller tillväxa; men detta kan här endast inträffa då mineralets omgif- 

 ning innehåller samma kemiska förening, som den hvaraf mineralet be- 

 står. En kalkspatskristall kan blott förstoras i en vätska, som inne- 

 håller kolsyrad kalk, men förmår icke liäraf bilda en annan form eller 

 annan kemisk förening, än den för honom egendomliga; han tillväxer 

 Utan att föi-ändras till form eller ämne. 



; Denna växtens förmåga att föröka sin massa genom ombildning 



af andra olika beskaffade ämnen är det, som vi kalla växtens lif, lika- 

 som de växtens delar, som orsaka denna ombildning, kallas dess orga- 

 ner. Hos många växter deltaga alla delar i lika grad i denna ombild- 

 ning; sådana växter äro högst likformigt och enkelt organiserade. Hos 

 andra försiggå dylika ombildningar i delar af olika form, hvilka då räk- 

 nas som särskilda organer. 



Mineralet åter eger inga organer, det är oorganiseradt. 



[ Huru tydlig den i § 2 omnämnda lifsrörelsen än är i växtens inre, 



så visar likväl växten utvärtes ingen rörelse, utan så snart de nybil- 

 dade delarnc framträdt intaga de helt orörliga hvar sin plats. Om in- 

 tet luftdrag satte qvistar och strån i rörelse, skulle de förefalla oss 

 fullkomligt liflösa. Susandet i skogens kronor är vindens, icke trädens 



