II. OUGANLARA. BLOMMAN. oL 



Det finnes växter, hos hvilka särskilda han- och honblommor före- 

 komma pä samma stånd, såsom hos Hasseln och P^ken, hvilka derför 

 kallas sambyggare; andra åter, t. ex. Vide-arterna, Hampan och 

 Humlen, bära han- och honblommorna på särskilda stånd och benäm- 

 nas tvåbyggare. 



Blommans b i d e 1 a r. 



Härmed mena vi åtskilliga bildningar, som endast hos vissa växter 08 

 anträffas i blomman och derför kunna anses såsom mindre väsendtliga. 

 En sådan är bikronan, som har sin plats mellan den verkliga kro- 

 nan och ståndarne och hos den hvita Narcissen är särdeles tydlig i 

 form af en röd ring. Såsom bikrona räknas ock de fjäll, som man 

 t. ex. hos Förgätmigej tinner nedtill inom kronbladen. Ganska ofta 

 förekomma utv-äxter i form af sporrar, pungar eller körtlar, som afsön- 

 dra en sockerhaltig vätska och benämnas Nektarier eller Honings- 

 gömmen. 



Blomställningen. 



Sedan vi nu tagit kännedom om blommans särskilda delar, åter- ('.;) 

 står att betrakta henne, i sin ställning säsom ett helt till andra blom- 

 mor och till stammen. Man utmärker detta förhållande med uttrycket 

 blomställning. 



Hos många växter är stammen fullkomligt enkel och frambringar 

 derför blott en enda blomma i toppen, såsom t. ex. Tulpanen. En 

 stam, som eger grenar, är deremot alltid flerblommig. 



Blommorna äro antingen skaftade eller oskaftade. Om en 

 blomma begränsar en axels tillväxt, kallas hon toppblomma, i annat 

 fall sidoblomma. En del blommor hafva sin plats i vecket af ett 

 blad, som benämnes skärmblad fbradea) och antingen har en allde- 

 les egen form eller ock liknar de öfriga örtbladen. Ofta finnas grad- 

 visa öfvergångar från örtbladen till de skärmblad, som hafva en afvi- 

 kande form,, och icke sällan antaga dessa sednare en egendomlig färg, 

 såsom hos Akerkovalln (MeJampyrum arvensej,^ der de äro vackert röda. 



Ensamma kallas blommorna, då de utan någon märkbar ordning 

 förekomma här och der på växten; gyttrade åter då de bilda grup- 

 per af egendomlig form och derefter lämpad benämning. 



I den gyttrade blomställningen hafva vi att märka det gemen- 70 

 samma blomskaftet, kalladt blomfäste (rachisj. Detta för många 

 blommor gemensamma fäste omslutes stundom vid sin bas af ett ensamt 

 stort blad, som kallas blomhölster fspatliaj ; har deremot en eller 

 flera kransar af skärmblad ordnat sig omkring blomsamlingen, så ut- 

 göra de en blom holk (involucrum) . Hölster flnna vi t. ex. hos 

 Calla, Arum och Palmerna; holk hos Solrosen, Blåklinten och alla an- 

 dra korgblommiga växter, se flg. 149, i, h. 



Af blomfästets längd och tjocklek, af de enskilda blomskaftens längd 71 

 samt af skärmbladens form och öfriga beskaffenhet beror nu hufvud- 

 sakligen blomställningens yttre gestalt, hvaraf vi åtskilja' följande huf- 

 vudformer : 



