54 



ALLMAX BOTANIK. 



F r II k t e n. 



72 Såsnart frömjölets öfverflyttning till fruktämnet försiggått, har 

 blomman uppfyllt sin bestämmelse. Från detta ögonblick fortfar icke 

 längre blommans tillväxt, utan bon börjar vissna och förtorka. En- 

 dast fröknopparne jemte de dem omslutande fruktbladen gå en ytterli- 

 gare utveckling eller mognad till mötes och förändras derunder betyd- 

 ligt. Icke sällan antager likväl äfven fodret och stundom tillochmed 

 skärmbladen en ny form under det att frukten utbildas. 



Såsom fruktens hufvudsakliga del måste vi naturligtvis räkna de 

 utbildade fröknopparne eller fröen, hvaremot de yttre, dessa omgif- 

 vande delarne benämnas frögömme. Pä det sednares form beror 

 fruktens yttre utseende och benämning. 



De särskilda delarnes inre anordning är i allmänhet en följd af 

 pistillernas antal, ställning och hopväxning; hvadan vi nu vilja från 

 denna synpunkt ånyo betrakta pistillen. 



73 Fruktbladen eller pistillen utgöra, såsom vi redan sett, den blom- 

 bärande axelns öfvejsta spets, som antingen slutar med ett enda frukt- 

 blad, i hvilken händelse fruktämnet (§ 65) är enrummigt, eller ock 

 uppbär flera fruktblad, hvarvid det beror på deras sätt att samman- 

 växa, om fruktämnet skall blifva en- eller flerrummigt. 



Följande tigurer framställa tvärgenomskärningar af åtskilliga frukt- 

 ämnen, bland hvilka en del bestå af ett ensamt hopviket och i kan- 

 terna liopväxt, en del åter af flera fruktblad. 



I lig. 150 se vi en tvärgenomskärning af ett enrummigt frukt- 

 ämne, bestående af ett enda blad, hvars medclnerv betecknas med a 



och sammanväxta kanter med h. 

 Fig. 151 är ett genom kanter- 

 nas starkare invikning ofull- 

 ständigt tvårummigt frukt- 

 ämne. 



Det enrummiga fruktämnet, 



lig. .152, har här uppkommit 



genom fem fruktblads sammanväxning med hvarandras kanter. Om 



fruktbladen på samma gång invikas och sannnanväxa, uppkomma i mån 



Fii;-. 150. 



Fiff. 152. 



FiiT. 153. 



Fin'. 154. 



af deras antal två-, tre-, feinrunnuiga o. s. y. fruktämnen (tig. 153 och 

 154). (Slutligen kan äfven ett flcrrunnnigt fruktämne uppstå på det 

 sätt, att centralaxeln åt sidorna utsänder mellanväggar (fig. 155). 



Sålunda tinnes redan hos fruktämnet en antydan till den blifvandc 

 fruktens beskaffenhet; hvarvid likväl är att märka, att mången gång 



