III. LÄKAX OM VÄXTENS LIK. 61 



många växters och djurs lifslängd är inskränkt till endast några få 

 timmar eller dagar, hos andra går till månadei-, är, ja ända till år- 

 hundraden, uiijma åtskilliga trädslag en ålder af årtusenden. 



Så länge organerna verka på ett regelbundet sätt och betinna sig i 84 

 normal verksamhet, är äfven lifsyttringarnes förlopp sådant. Orga- 

 nismen är då frisk. Mångahanda inflytelser verka emellertid under ti- 

 dernas lopp hämmande och störande på organernas ^erksanlhet. Denna 

 bhfver då oregelbunden eller abnorm, och såsom en följd deraf blifva 

 lifsyttringarne oregelbundna, hvilket tillstånd vi benämna sjukligt. Or- 

 ganismen alstrar nu många slags sjukdomsprodukter, som icke före- 

 komma hos den friska kroppen; missbildningar, förvridningar och ut- 

 växter af besynnerligaste slag uppstå. Slutligen taga den oregelbundna 

 verksamhetens följder så öfverhand, att all slags lifsverksamhet upphör, 

 och detta kalla vi död. 



Växten eller djuret är numera ett lik. ^'äl företinnas ännu orga- 

 nerna, men all deras verksamhet är upphäfd; upptagandet af näring, 

 densammas ombildande, tillväxandet — allt står stilla. Nya fenomen 

 trij^a i de förutvarandes ställe; den döda kroppen hemfaller under de 

 kemiska lagarne för sönderdelning, förmultnar eller förruttnar. 



Men äfven de minsta qvarlefvor af organiska kroppar förråda 

 ännu sitt ursprung. Mikroskopet låter oss igenkänna de elementära 

 formerna, dessa celler, fibrer och väfnader, som skilja organiska bild- 

 ningar från oorganiska, och på sådant sätt har tillochmed stenkolens 

 härkomst från växtriket blifvit ådagalagd. 



I såväl växternas som djurens kroppar träffar man en mängd egen- 85 

 domliga ämnen, såsom socker, olja, fett, åtskilliga syror m. m. Ehuru 

 man hade utforskat dessas kemiska beståndsdelar och funnit, att de 

 endast innehålla några få enkla ämnen, hade det likväl länge icke lyc- 

 kats någon att med konst framställa dessa sammansatta ämnen, ja man 

 ansåg deras framställande såsom ovilkorligt beroende af en organisk 

 verksamhet. Derför benämnde kemisterna dylika ämnen.- organiska 

 föreningar. Emellertid hafva de nyaste upptäckterna i Kemien ledt 

 derhän, att man kan framställa de flesta af dessa organiska produkter 

 af deras beståndsdelar, och man har allt skäl att vänta, att detsamma 

 skall lyckas med dem alla. 



Helt annat är dock förhållandet med elementar-organerna, t. ex. 

 med cellen och dess formförändringar. Ingen förhoppning flnues ännu, 

 att menniskohand skulle kunna frambringa dessa flna väfnader, som 

 liksom af sig sjelfva omärkligt framalstras ur de organiska safterna. 



Slutligen komma vi till frågan om sjelfva grunden till lifsyttrin- 8<3 

 garne, om den kraft, som här herrskar samt leder och fortleder såväl 

 de enskilda organernas verksamhet som det helas utveckling. 



I anseende till de här ui)pträdande fenomens och ämnens egendom- 

 liga beskaffenhet ansåg man sig ock såsom grund till desamma böra 

 antaga verkan af en egendomlig kraft, som man kallade lifskraft. 

 Men i sin fortgång har naturforskningen visat, att de allmänna natur- 

 krafternas, såsom tyngdkraftens och den kemiska frändskapskraftens, 

 värmets, ljusets och elektricitetens inverkan äfven sträcker sig till den lef- 

 vande organismen och att ett icke ringa antal lifsyttringar äro beroende 



