62 A. ALLMÄN BOTANIK. 



af dessa krafters inflytande. Visserligen uppträda de i växt- och djur- 

 kroppen på ett ofta inveckladt sätt och sa att de endast med yttersta 

 svårighet kunna uppspåras och urskiljas; men man har likväl omfattat 

 den åsigt, att på dem bero åtminstone de flesta yttringar af lif, och att 

 antagandet af en särskild lifskraft antingen måste öfvcrgifvas eller ock 

 bibehållas endast för vissa fall, t. ex. såsom en formen alstrande kraft. 



Växternas lifsy ttringar. 



■^7 I det närmast föregående hafva vi lärt känna de allmännaste 



grundsatser, som gälla med afseende på såväl växtens som djurets lif. 

 Öm växternas särskilda lifsyttringar hafva vi redan vid skildringen af 

 deras organer meddelat åtskilligt. 



Men en ytterligare framställning bör likväl lemnas rörande väx- 

 ternas näring, ty någon insigt deri är af största vigt för åkerbruket 

 och växtodling i allmänhet, af hvilka många millioner menniskors och 

 djurs tillvaro beror. 



Växternas näring. 



S8 Härom vinna vi en rigtig föreställning: 1) genom att betrakta 



växternas organer och dessas förrättningar; 2) genom att undersöka de 

 näringsämnen, som upptagas, och de förändringar, som dessa närings- 

 ämnen undergå inom växten. 



För den första af dessa punkter lemnar oss c el 1 v äf si är an re- 

 dogörelse; i afseende på den andra måste vi söka svaret i kemien. 



C e 1 1 v ä f v e n s förrättningar. 



sft Likasom hvarje växt, oberoende af sin storlek, icke är annat än 



sammanfattningen af många särskilda celler, så utgör ock hela hennes 

 lifsverksamhet summan af alla de cellers verksamhet, hvaraf hon består. 

 Cellväfvens hufvudsakiiga bestämmelse är saft led ningen, som består 

 deri att det för växten behöHiga vatten tillika med deri upplösta nä- 

 ringsämnen upphemtas ur omgifvande föremål och sprides i alla väx- 

 tens delar. Safternas omlopp inom en växt försiggår ingalunda genom 

 rörformiga kanaler, utan på det sätt, att saften från en cell meddelas 

 i alla rigtningar åt de närmast kringliggande. 



Emedan cellerna sakna alla öppningar, inser man icke vid första 

 ögonkastet, huru en vätska utifrån kan inkomma i växten och inom denna 

 ur cell i cell. MöjHgheteu häraf beror nämligen på såväl växt- som 

 djurhinnors egenskap, att kunna genomträngas af vissa vätskor. Så- 

 som erfarenheten visat, sker detta efter vissa lagar. Ty om tvenne 

 vätskor af olika täthet, t. ex. rent vatten och en sockerlösning, hål- 

 las åtskiljda medelst en skiljevägg, bestående af en svinblasa, flnna vi 

 snart å ömse sidor om denna en sträfvan hos de bcgge vätskorna att 

 vinna jemnvigt i täthet. En del af vattnet genomtränger hinnan och 

 blandar sig med sockerlösningen, hvaremot en del af den sednare tager 

 motsatt väg. I detta exempel tränger mera vatten genom hinnan till 



