III. LÄRAN OM VÄXTENS LIF. VÄXTERNAS NÄIUNG. 63 



sockerlösningen, än hvad som af denna öfverflyttas till vattnet. Denna 

 vätskors egendomliga förmåga att genomtränga hinnor af organiskt ur- 

 sprung utmärker man med namnet en dosmos eller diosmos. Sjelfva 

 genomträngningssättet, isynnerhet om den tunnare vätskan skall öfvergå 

 till den tätare eller tvcrtom, beror dels på vätskornas beskattenhet dels 

 på hinnans. En hinna af aninialiskt ursprung förhäller sig i många 

 afseenden olika med en af vegetabiliskt. Vidare är det utrönt, att den 

 sednare är olika genomtränglig för olika lösningar, så att hon företrä- 

 desvis genomsläpper vissa af dem, andra deremot alldeles icke, att hon 

 således på sätt och vis liksom väljer mellan dem. Någongång har man 

 för dessa företeelser begagnat uttrycket diffusion; men detta gäller 

 likväl företrädesvis om gaser. Jemf. Fysiken § 31. , 



Det flytande cellinnehållet är tätare, än det vatten, som utifrån 

 kommer i beröring med växten. En del af det sednare intränger der- 

 för i de närmast belägna cellerna och från dessa i de följande samt 

 kommer sålunda allt längre och längre. Snart skulle likväl på detta 

 sätt ett jemnvigtstillstånd inti*äda mellan de inom och utom växten be- 

 fintliga vätskorna och allt vidare uppsugande taga slut, om icke cell- 

 innehållet alltjemnt ånyo blefve tätare till följd af den afdunstning, som 

 eger rum genom bladen. Men icke allenast genom afdunstningen or- 

 sakas saftströmning inom växten, utan ock genom den ständiga nybild- 

 ningen af fasta delar. Ty säsnart fasta delar afsätta sig ur saften i 

 en cell, blifver han tunnare och föranleder ett utbyte med de omgif- 

 vande cellernas tätare saft. Saftrörelsens innersta grund kan man öf- 

 verhufvud beteckna såsom ett sträfvande hos alla cellers innehåll att 

 komma i jemnvigt med de vätskor, som befinna sig i deras omedelbara 

 närhet. 



Följaktligen kan cellsaftens rörelse ega rum i alla rigtningar. Men 

 såsom förheri-skande urskiljer man en nedifrån uppåt gående saftström, 

 som tager vägen genom bildningsväfven och hvitveden, en nedåtgående 

 genom bastet, och en tredje frän barken till stammens inre, som fort- 

 ledes genom märgsträlarnes cellväf. En synnerligt öfvervägande längd- 

 rigtning hos en cell synes tillika angifva rigtningen, hvari denna cell 

 hufvudsakligen fortleder saften. Om den nedåtgående saftströmmens 

 tillvaro öfvertygar man sig lätt genom att rundtorn en qvist afskala ett 

 stycke af barken. Härigenom aflägsnas bastlagret, och den nedgående 

 saftledningen afbrytes, hvilket ofvanför den afskalade ringen orsakar ny 

 cellbildning och en uppsvallning. Ja derofvan inträder en märkbart 

 större liflighet i hela utvecklingen, så att en dylik ring blifvit kallad 

 trollring. 



Cellerna hafva, såsom vi nämnt, till göromål att sprida safterna 90 

 till alla växtens delar; men de hafva dessutom äfven en annan uppgift, 

 nämligen att väsendtligt förändra sitt innehåll, i följd hvaraf vi såväl i 

 särskilda växter som i olika delar af samma växt, ja tillochmed i samma 

 del vid olika tider, finna ämnen af väsendtligt olika beskaiienhet. Så- 

 lunda är bildningsväfven (Cambium) rik på qväfhaltiga föreningar; 

 den alstrar ingen stärkelse, men väl nya celler. Parenchymväfven 

 frambringar företrädesvis de s. k. närings- eller reserv-ämnena, som 

 de äfven heta, emedan de ofta åter blifva flytande och användas af 



