III. LÄRAN OM VÄXTENS LIF. VÄXTERNAS NÄRING. 65 



Men i Kemien § 145 hafva vi lärt känna de enkla ämnen, af 93 

 hvilka växtämnena äro sammansatta. Sålunda bestå: 

 de flygtiga oljorna och kautschuk af kol och väte; 

 växtsyror, cellulosa, stärkelse, gummi, 

 socker, växtslem, fettarter, hartser, 



och färgämnen kol, väte och syre; 



organiska baser, bladgröna, indigo ... kol, väte, syre och qväfve; 



ägghvita kol, väte, syre, qväfve och 



svafvel. 



Såsom bekant är, förbrinna alla dessa ämnen fullständigt, eller bortgå 

 vid förbränning i gasform, hvarför vi benämna dem växtens bränn- 

 bara beståndsdelar i motsats till dem, som återstå i form af aska och 

 kallas växtens icke I ränn bara eller mineraliska beståndsdelar. 



Om man unders iker askan af de mest olikartade växter, finner 94 

 man deri följande 



Syror och Metalloxider: 



Kolsyra, Kali, 



Kiselsyra, Natron, 



Fosforsyra, Kalk, 



Svafvelsyra. Talk. 



Dessa ämnen saknas icke i någon slags aska och måste derför 

 anses såsom väsendtliga beståndsdelar hos växterna. Detsamma gäller 

 om klornatrium i^koksalt), som väl knappt någonsin fullkomligt sak- 

 nas. Dessutom finnas, vanligen i ganska ringa mängd, ofta blott spår 

 af, jernoxid, manganoxid, kopparoxid och lerjord; vidare fö- 

 rekommer Jod, förenad med Natrium, isynnerhet i hafsväxter. 



De sistnämnda ämnena förekomma antingen endast hos vissa arter 

 eller i sa ringa mängd, att de icke kunna anses nödvändiga för väx- 

 ternas bestånd i allmänhet. Om ock många växters saft innehåller sal- 

 petersyrade salter (t. ex. Borago officinalis)^ kan likväl ingen Salpeter- 

 syra träffas i deras aska, emedan hon vid växtens förbränning alltid 

 sönderdelas. 



Mineralämnena utgöra icke något visst organ hos växten, utan in- 

 nehållas i cellernas saft antingen upplösta eller aflagrade deri såsom 

 kristaller. Äfven deltaga de i bildandet af lagren på cellväggens insida 

 och förläna denna en hög grad af fasthet. Så innehålla många delar 

 af bamburöret en så stor myckenhet kiselsyra, att de gifva gnistor mot 

 eldstålet. I starrgräsens bladkanter befinner sig en sådan mängd små 

 och hårda kiselsyrekristaller, att de hos en del arter blifva skärande 

 som en knif. På samma sätt är det med Skaftet fEquiseium hiemalej^ 

 som derför användes att polera trädarbeten. 



Kolsyrade metalloxider förefinnas ej i den lefvande växten ; ty kol- 

 syran uppkommer först vid växtens förbränning genom organiska syrors 

 (oxalsyras, vinsjTas o. a.) förstöring. Äfven en del af svafvel- och 

 fosforsjTan uppkommer först under förbränningen. 



Hvarje växt är således att anse som ett tillslutet magasin, som 95 

 innehåller flera enkla ämnen i olika vigtsförhållanden. Icke ett enda 

 af dessa ämnen kan alstras inom växten; utan de måste till hela sin 

 mängd upptagas utifrån. 



Sch ö dier , yatiircns Bok. — 1'. Botanik. (2:a vppl.) 5 



