III. LAKAN OM VÄXTENS LIF. VÄXTERNAS NÄRING. 71 



läggas i allt regn- och bäckvatten. Åkerjorden, isynnerhet om den är 

 rik på lera och humus, absorberar begärligt ammoniakgasen, så att 

 detta qväfvehaltiga ämne allestädes tinnes utspridt och tillgängligt för 

 växterna. 



Otvifvelaktigt skulle likväl genom en rik växtlighet och den derat' 

 underhållna djurverlden luftens aimnouiakhalt med tiden taga slut; men 

 likasom vid organiska kroppars förmultning kolet i form af kolsyra 

 återgifves åt luften, så är ock ammoniaken en alltid gifven sönderdel- 

 ningsprodukt vid förruttnelse, och synnerligt rikligt utvecklas han af 

 ruttnande djurkroppar derför att dessa innehålla en stor mängd qväfve. 

 Vidare ökas luftens halt af ammoniak genom vulkanerna, nr hvilka 

 denna gas utströmmar i stor myckenhet. 



Af det föregående inser man lätt, hvilkcn fördelaktig inverkan på 

 växtligheten sådana ämnen måste utöfva, hvilka antingen redan inne- 

 hålla ammoniak, såsom händelsen är med gödsel, dyng- och gasvatten, 

 kimrök och ammoniaksalter, eller ock, blandade med jorden, småningom 

 sönderdelas och derunder föranleda ammoniaks bildande, såsom fallet 

 är med alla djurafskräden, benmjöl o. d. 



Qväfve kommer äfven växterna till del i form af salpetersyra.' 

 som består af qväfve och syre (Kemien, § 39) och, ehuru i ringa mängd, 

 förekommer i jorden bunden af alkalier. Ett faktum är, att salpeter- 

 sy rade sal t er utgöra förträffliga gödningsämnen. 



4. Upptagandet af svafvel. 



Svaflet förekommer i växterna i ännu ringare mängd än qväfvet. 102 

 Det saknas emellertid aldrig i ägghvitartade ämnen, hvilka enligt § 195 

 i Kemien hålla \ 4 till 2 procent svafvel. 



Allt svafvel inkommer i växterna genom roten och i form af 

 svafvflsyra. som vi på grund deraf måste räkna som ett af deras 

 näringsmedel. Denna syra anträffas i ringa mängd i nästan all jord, 

 företrädesvis i förening med kalk, såsom gips, ett i vatten till viss 

 grad lösligt salt och som derför upptages jemte detta. Vidare inne- 

 håller all gödsel svafvelsyrad ammoniak, som i anseende till sin 

 halt af qväfve och svafvel måste anses för ett hufvudmedel att befordra 

 de växtdelars utveckling, hvilka innehålla dessa ämnen. 



Upptagandet af växternas mineraliska beståndsdelar. 



Såsom vanliga mineraliska beståndsdelar i växterna få vi räkna lOB 

 kisel-, fosfor- och svafvelsyra förenade med kali, natron, kalk och talk- 

 jord, samt dessutom klornatrium och klorkalium. Mer sällsynta ämnen 

 äro lerjord, jern- och manganoxid, kopparoxid, samt jods, broms eller 

 fluors föreningar med metaller. 



Dessa, de obrännbara ämnenas hela mängd utgör endast en gan- 

 ska ringa del af växtens vigt. 100 skälpund af följande växtämnen 

 lemna i aska: granved ^/j,, skålpund; ekved 2\ .i; hvetehalm 5 till 6; 

 lindved 5; potateskål 15 till 17 skålpund. 



