82 A. A1,LM.\N BOTANIK. 



kaliväxtCT'; andra året liveto kiselväxtcr ; trotljc arot klötVer kalk- 

 växter); tjerde året livete och vissa slags rofvor kisel- och kaliväxter); 

 femte året hatVe. råg och korn kisel- och kalkväxter;; med sjette året 

 börjar samma ordningsföljd pä nytt. 

 117 Sålunda finna vi, att den vetenskapliga Botaniken under det hon 



utforskar och uppdagar växternas lifsfenomen tillika gör landtbrukct de 

 vigtigaste tjeuster och såmedelst befordrar det allmänna välståndet, ty 

 detta grundlägges säkrare genom det lönande jordbruket, än genom nå- 

 got annat näringsfång. Då det förtäljes hurusom kejsaren i China en 

 gång om året lägger handen på plogen, likasom en gång kejsar Josef 

 i Österrike på sin resa genom Böhmen egenhändigt plöjde en fåra, så 

 iiro dessa handlingar endast ett uttryck för erkännandet af åkerbrukets 

 höga vigt. 



Ej mindre betecknande för detsammas kulturhistoriska betydelse 

 uppträder i antiken såsom pa en gång åkerbrukets och hyfsningens 

 gudinna Ceres — 



»Som mildrar vilda seder. 



Närmar ena menskan till den andra.» 



Enkla och rörande äro slutligen de ord. Inarmed en nordameri- 

 kansk iudianhöfding anbefaller sin stam att idka åkerbruk såsom det 

 enda medlet att hindra den hvita befolkningens inkiäktningar: 



»Sen J icke, att de hvita lefva af korn. men vi af villebråd? Att 

 köttet behöfver mer än 30 fullmånar för sin utbildning, och dessutom 

 ofta är sparsamt? Att hvart och ett af de underbara korn, som de 

 utströ på marken, gifver dem mer än tusenfallt igen? Att villebrådet, 

 livaraf vi lefva, har fyra fötter för sin flykt, men vi endast två för att 

 törfölja det? Att kornen (|varstanna och växa der, hvarest de hvita 

 männen sä dem? Att vintern, som för oss utgör en tid för mödosannna 

 jagter. tVir dem är hvilans tid? Derför hafva de så mänga barn och 

 lefva längre än vi. Jag säger derför till hvar och en, som vill lyssna 

 till mig, att, innan vår bys cedrar dött ut och lönuarne i dalen upp- 

 hört att gifva oss sitt socker, skall de kornsåendes stam hafva utrotat 

 de köttätandes, såframt icke dessa, som nu äro jägare, besluta sig för 

 att så!» 

 1 IS Växten belönar pä det noggrannaste hvarje henne visad uppmiirk- 



sanihet, hvarje henne egnad omsorg. ^lan jemföre till ex. den vilda 

 potatesväxtens ärtstora knölar i Mexikos bergstrakter m(>d våra åkrars 

 jättestora knölar, den penntjocka vilda moroten och sikorian med de- 

 samnias odlade saftiga och sockerhaltiga röttei-, vildapelns lilla och sura 

 frukt med ,de kostbara, genom odling förädlade äplcsorternas yppighet. 



\\ kunna icke neka oss nöjet att här meddela ett bevis pä de 

 fördelar, som isynnerhet fruktträden skänka dem som vårda dem. I 

 Wallerstädten, en liten tysk by, insjuknade och qvarstannade under 

 sjuåriga kriget en fransk soldat. Han vårdades af ^älvilliga bönder, 

 tillfrisknade och beslöt sig af tillgifNcnhet för sina välgörare att der slå 

 sig ned och fVirsörja sig med sina händers arbete. Anförtrodd att 

 vakta hjordarne, märkte han snart att det pa de stora betesmarkerna 

 fanns godt utrynnne för nyttiga trädslag. Detta föranledde honom, att 

 vid den årstid, då boskapen hölls inne, anträda en vandring till sitt 



