VÄXTERNAS INDELNING. 85 



liga uttryck, som väx t vorklen förlänar landskapet och som sa mångfal- 

 diga gänuer blifvit poetiskt skildrade, eger den för oss värde ocli bety- 

 delse, utan äfven till landets beskaffenhet, till dess klimat, till dess 

 vattenrikedom och följaktligen till dess innevånare sträcker vegetationen 

 sin vidtomfattande inflytelse. 



Hastigt afrinna störtregnen frän de bergåsar, som man skonings- 

 löst skötlat pä deras skogar, och bilda plötsligt ui)psvällande strcinnnar, 

 som i dalarne åstadkomma förhärjande öfversvämningar. P'ä det häf- 

 tiga vattentlödet följa torka och ofrnktbarhet; skoglösa. förtorkade, (kls- 

 liga berg och bergsslätter möta nu blicken ät alla sidor. 



Ett välgörande afl)rott häremot bildar den sorgfälligt vårdade sko- 

 gen pä andra bergssträckor. Likasom med älskande armar mottaga hans 

 träd det fallande regnet, som de hejda ocii qvarliälla samt småningom 

 aflemna ät oräkneliga källor, som framspringa i dälderna. 



Växternas indelning. 



Att man vid växternas beskrifning och indelning mäste hälla sig 123 

 till mycket bestämda och oföränderliga kännetecken, är högst naturligt. 

 Ty ville man indela dem efter sädant, som deras storlek, i örter, buskar 

 och träd, så skulle man t. ex. nödgas föra videt till alla dessa afdel- 

 ningar, emedan det i fjelltrakterna föi-ekommer nästan örtartadt, och i 

 lägre trakter dels som buske, dels som träd. 



En indelning af hvad slag som helst förutsätter en föregående 

 noggi'ann undersökning och beskrifning af dit hörande föremal. Allt ef- 

 ter dessas beskaffenhet har i alla vetenskaper utbildat sig ett eget, be- 

 skrifvande sjuäk eller Terminologi, som gifver vissa bestämda namn 

 ät de ifrågavarande tingens delar, former och egenskaper. 



Eör den indelning af växterna, som för närvarande är allmännast 

 antagen, hafva vi att tacka Linné, en svensk, som föddes 1707, och 

 som i alla tider skall intaga ett af de första rummen bland de ntmärk- 

 taste naturforskare. 



Linné följde två olika metoder i och tVir växternas indelning. I 

 den ena fastade han afseende vid vissa skiljaktigheter hos enskilda de- 

 lar, nämligen blomdelarne. hvari)a han grundade klasser och ordningar. 

 Emedan denna indelning är mindre naturhg. kallas den det artifici- 

 ella eller Linnéiska sexualsystemet. 



Derjemte ordnade likväl Linné växterna äfven efter deras total- 

 utseende, eller vissa allmänna likheter, i naturliga familjer. Detta för- 

 faringssätt har sedermera blifvit vidare fullföljdt af Jussieu frän Ge- 

 neve och föran ledt åtskilliga s. k. naturliga sy st em er. såsom De- 

 caudolle's. Endlichers och i Sverige Eries'. 



De växter, som öfverensstämma i alla väsendtliga och oföränderliga V2i 

 kännetecken, höra till en och samma art. 



Arter, som ^isa en viss öfverensstämmclse särdeles i sina befrukt- 

 ningsdelar, utgöra ett s lagte. 



Alla till samma slägte hörande arter utmärkas med ett gemensamt 

 slägtnamn och derjemte ett särskildt artnamn. Så t. ex. T'io/a, Yiol- 

 blomma, slägtnamn; och till detta slägte höra arterna T'/oh/ odorata. 



