l;i(j \i. KNSKILI) BOIAMK. 



könsoriiaiierna, archcgonier och antheridior befinna sig. Sf^dan do förra 

 bffruktafs af de sednares antherozoider. utvecklas ur dem Ixirjan till 

 en ny ormbunke, under det att prothalliet småningom dör bort. Den 

 nya ormbunken alstrar endast sporer, men inua antheridier. 



I våra skogar förekomma ynniigt: Braken Pteru), egentliga 

 Ormbunkslägtet Pohistkhum) samt pä klippor flere arter Berg- 

 spring i^lypJeniiiiK ■. i nägra åar, särdeles vid Sveriges östra kust, tin- 

 nes den ståtliga Safsa braken Oxrnmuhi' med sporgönnnena samlade 

 i en grenig vippa i bladets spets, samt i vara flesta bäckdalar den ända 

 till manshöga Fuderbräken Sfmthiopteriii^, hos bvilken endast en del 

 förkrympta blad bära sporer. 



rtmärkta äro de fuktiga tropikländernas, isynnerhet Söderhafs- 

 öarnes, ormbunkar, som uppnå storleken af träd och bilda skogar lik- 

 nande ])almskogar. .\tt tornverldens Flora äfven varit rik pä träd- 

 artade (n-mbiinkar, är redan i tion Mineralogiska delen 55 loT» om- 

 nämndt. 



213 o Fam. Liicopodiame. 1 skogstrakter växer Lummerslägtet X//- 



aypodimns hvars arter hafva sina sporgtimmen ordnade i ax eller i do 

 öfre l)ladveeken. Sporerna utgöra ett svaf\elgnlt, ytterst fint pulfver, 

 som är bekant under namn af Ni elit och pa tboatrarne nnvändes till 

 blixtens efterhärmande, emedan det gifver ett flammande sken. dä det 

 blåsos öfver en Ijusläga. 



2U 4 Fam. liii/acef/'. Löfmossorna ;ir(j cellväxtoi- med sma, skiftevis 



sittande, enkla blad utan klyf öppningar. De erna sällan mor än några 

 få tums höjd, och växa helst i massor tillsammans pa jord, träd. klip- 

 por och murar, der de ofta bilda mjuka mattor. Från dessa hiija sig 

 borstfina skaft, som uppbära sporgönimena, hvilka vanligen haf'\a form 

 af en liten cylinder, täckt med ett lock, hvarofver ytterligare en hinn- 

 aktig s. k. mössa befinner sig. p]ftor lockets atfallando blifva små tän- 

 der synliga i sporgömmets kant. och efter d<>ras antal och form skiljas 

 hufvudsakligen mossornas slägten från hvarandra. Bland oftast före- 

 kommande slägton ma nämnas: (ironmossa ILjpmiui : Björnmossa 

 (J'oli/triiliain , hvaraf en art /'. innmnnc . är bland de största mossor i 

 vårt land; Kymossa BrijrnH) samt pa trädstannnar Baggmössmossa 

 ' Oiihotrirhioii : och i strömmande vatten Kall mossa Foutimilii*^. Sär- 

 skildt märkvärdig är Röd- eller II vitmossan • ^^/t/Mf/tntm., som, en- 

 ligt hvad vi i kemiska delen § 212 1 an,t,nf\it. Imfvudsakligen gifver 

 upphof till torflagrens bildning. 



Lefvormossorna llipafivff utgöra en egen familj och en del 

 bland dem erinra med sitt platt utbi-oddda stamblad om lafvarne, såsom 

 isynnerhet är händelsen mod undeiafdelninuen Marvhautiefr; till Jum/er- 

 iiiiiihimi: höra en stor mäiitid. ofta ganska täcka arter. 



l\'. 11 om I) n em e;e. 



2if, Hit böra de liij^sta växtbildninjiarne. som iiesta uteslutande af an- 



tingen enkla eller Hkt trådar bnvlvid hvarandra ordnade eller iiiidtligon 

 till en utbredd väf förenade celler. De Hesta af dessa växtei- lofva i 

 vatten eller pä fuktiga ställen. 



