NKMKif;. IV. IIOMONEME.*:. V6^) 



•lAvA klassen: Svampar. 



Vi Hnna har en i högsta jirad egendomlig växtgnipp, som i fier- ->->i\ 

 fakligt hänseende utgör ett undantag från de förhållanden, som utmärka 

 alla andra växter. De taga sin näring ur andra organiska kroppars, 

 såväl djurs som växters, sönderdelningsprodukter, och innehålla aldrig i 

 siu cellväf chlorophyll eller bladgrönti. Härpå torde bero, att de för 

 sin utveckling kunna undvara ljus och att de icke afgifva någon syrgas, 

 utan endast kolsyra-. Svampar äro derför icke allenast alla ruttnande 

 organiska änniens nästan aldrig utehlifvande följeslagare, utan de upp- 

 träda äfven allmänt på lefvande viixter och djur, ja tillochmed i deras 

 inre. Der de taga öfverhand, dels påskynda d(^ organiska ämnens ke- 

 miska sönderdelning, dels alstra de hos lefvand<' organismen- sjukdomar 

 Och förvärra dessa i hög grad. 



Man känner åtminstone 8000 svamparter, bland hvilka mänga be- 

 stå af enstaka eller till trådar och perlbandlika samlingar förenade . 

 celler, eller ock af ett tint cellväfslager, kalladt svamp lag er eller My- 

 cel i um. l-'rån detta höja sig sporhusen ofta af ansenlig storlek, 

 och utgöra de välbekanta bildningar, som vi vanligen beniimna »sjelfva 

 svampen». 



1 Fam. Hniiicixiinijvetex, hvilka skiljas i Hattsvampar och (Iren- 2-Jl 

 svampar. Till de förra höra Skifsvamparne [^:Lg<ir{ciiii\ som på 

 ett skaft, kalladt foten, bära en rund skifva eller s. k. hatt, med 

 tunna skifvor pa hattens undersida. Dessa uppträda isynnerhet ymnigt 

 i fuktiga skogar, och deras hastiga tillväxt har öfvergått till ordspråk. 

 JMand dem hafva vi att märka: den hvitgula ('han tar ellon af päron- 

 lik form samt den hvita, med blekröda eller bruna skifvor försedda 

 Champignoncn, som begge äro ätliga, tillochmed räknas bland läc- 

 kerheter. Så är äfvcu händelsen med Riskan, igcnkänlig på den 

 brandgula saft, som hon vid brytning utsipprar, (liftiga äro deremot i 

 denna afdelning: Den allmänna FlugsvampiMi Amanifa muscm-mx) 

 och den ofläckade Flugsvampen [A. phdloidcs). Rörsvamparne 

 I Pohjforci] äro pa hattens undre sida genomborrade af talrika större och 

 mindre porer. Till dem hör Rörsoppslägtet [BoJetm)^ bland hvars arter 

 är att märka ätlig Rörsop p 'B.<>dulis\ en stor svamp med brun hatt 

 och tjock fot, som är blekröd och tecknad med nätlika ådror, hvarigenom 

 han är lätt skiljbar frän de eljest snarlika, giftiga arterna, B. hmdm 

 och /»'. Satamis, hvilka dessutom skifta i blått, om man klilmmer eller 

 bryter dem. Fnösktickan Polypoms fomcntarins) växer på ek och 

 bok samt beredes genom långvarig bnltning och uppmjukning i vatten 

 och svag lut till fnöske; den hvita och utomordentligt beska Lärkträd- 

 tickan /'. ojficinalu) begagnas såsom husdjursmedicin. Trådfräta- 

 ren iMerulim lucrymam) uppstår i fuktigt träd och blifver verkligt far- 

 lig på grund af den snabbhet, hvarmed han växer och förstör trädvir- 

 ket. Man hindrar hans spridning genom att bestryka angripna saker 

 med utspädd svafvelsyra och hans uppkomst genom att indränka träd- 

 virket i en sublimatlösning. 



Till (Jrensvami)arne hör Fingersvampslägtet {Ckvarifr)^ Inars 



