SPECIELL ASSOCIATIONSBESKRIVNING 



var för sig eller tillsammans vanligen mer eller mindre dominerande (lui- 

 vudarter) i det sällan fullt slutna fältskiktet. Insprängda förekomma en 

 del andra arter, såsom C. chordorrk/za, C. livida, C. viagdlanica, endast 

 undantagsvis huvudarter. I övrigt saknas sällan Erioplwtiiin polystacliion, 

 som t. o. m. understundom undantränger starrarterna. Mindre ofta finner 

 man Sclicuciizcria pa/us/ris, Jidicus stygius, Rliyncliospora alba och Eqiii- 

 sctum fluviatile. 



Anmärkningsvärt är, att de grova starrarterna, Caicx vostinta, C. 

 lasioiciipa, vanligen äro tämligen lägvä.xta (3- 4 dm.) och ofta sterila. Här- 

 igenom är d}'kärret väl skilt frän det vid igenväxande sjöar och bäckar 

 förekommande Magiiocaricctiun, med vilket det eljest i floristiskt avseende 

 har åtskilliga likheter. Det bör även framhållas, att Eriophonmi poly- 

 stachioii är tämligen späd och oftast steril. 



Örterna äro sparsamt företrädda; vanligast äro MenyantJics tiifoliata 

 och Droscia aiiglica (konstanter); mera sällan påträffas sådana som Pedi- 

 ailavis palustris, Drosera rolundifolia, Potc7itilla palustris, Malaxis paludosa, 

 Utricularia intennedia. 



Scirpus cacspitostis, Erioplioiuin cilpiiiuiii, E. vaginatiini, Moliiiia coc- 

 ridca. Canx pauciflora finnas understundom, men fä ej betraktas såsom 

 hemmaliörande i dykärret. De inleda övergängen till mossens stadium 

 eller till mera ängsartade associationer. 



Ej heller få de ris, som ibland finnas — Andnvncda polifolia, Vac- 

 cinium Oxycocciis — räknas till dykärrets typiska konstituenter. De äro 

 tynande, mer eller mindre tillfälliga element, som oftast kommit från tuvor 

 eller strängar, beklädda med mossvegetation. 



Ehuru bottenskikt i vanlig bemärkelse normalt ej är utbildat, träffas 

 dock ofta en enstaka simmande Aniblystegium (A. exannulaium, A. revol- 

 i>cns, A. scoipioidcs o. a..) eller Spliagnuiii (S.platyphylluiii, S. subsecunduin, S. 

 plimiulosuvi o. 3l.). Vanligen kännas dessa slemmiga, besatta som de äro med 

 alger, framför allt Cyanophyccer. Mera undantagsvis träifar man enstaka 

 levermossor, såsom Alartincllia paludicola och Riccardia pi?igins: det är 

 oftast på gamla stråbaser, som höja sig något ovan den dyiga bottnen. 



I den bruna, bottnen täckande dymassan^, efter vilken jag benämnt 

 denna association dykärr', leva mycket talrikt alger, framför allt Diato- 



' Med dy menar jag i likhet med Fruh (Fruh und Schröter 1904) och v. Post 

 (1909) amorf, starkt humifierad eller mekaniskt destruerad myllartad torv. 



' Termen dvkiirr är använd förut af Smith (191 1). Huruvida Smiths dykärr beteck- 

 nar samma association som den av mig beskrivna, kan ej avgöras. Han säger om den- 

 samma (1. c, s. 50S): »Det glesa bottenskiktet består af stora Ainblystcgiii, som ligga hälft 



