34 



ANDRA KAPITLET 



Cajex rostrata .... 

 Equisettiin flitviatile . . 

 Eriophorum polystachion 

 Jtinctis filijormis . . . 

 Menvanthes trifoliatn . . 



Buskar: 



Salix lapponiiin .... 



Mossor: 



Ainblystegiiim sp. . . . 



SpJiagnutn inundatum . 



11 platyphylhi7n 



» phnniilosiim . 



11 tiyTs .... 



I vårt land synes det typiskt utbildade dykärret vara inskränkt hu- 

 vudsakligen till Norrland. Här har det emellertid av allt att döma en 

 vidsträckt utbredning — åtminstone inom skogsområdet [jfr Sernanders 

 (igoo, s. 52) äAmblysteffiiiin-f^iKXias. varianter» av de »nordsvenska kärr- 

 typerna»]. En stor del av TOLFS (1901) »starrmyrar», liksom även AN- 

 DERSSONS och HeSSELMANS (1907, s. 73) myrar med samma namn, äro 

 att räkna hit. 



ToLF (1. c, s. 140) framhåller »starrmyren» såsom den »för Norr- 

 land karaktäristiska torfmosstypen», och om utseendet av denna starrmyr 

 säger han (1. c, s. 144): »I sitt mest typiska tillstånd äro dessa myrar 

 beväxta med ensamt starr, tillhörande olika arter, antingen storväxta så- 

 som flaskstarr, blåsstarr och trädstarr, eller smärre slag t. ex. blekstarr 

 och dystarr». Emellertid inlägger Toi.F i begreppet starrmyr alla myrar, 

 där starrarter äro mer eller mindre dominerande i fältskiktet, oavsett huru- 

 vida mossor finnas i bottenskiktet eller ej. Hit räknas nämligen utom dessa 

 »rena starrmyrar» (uppenbarligen detsamma som jag kallar dykärr) även 

 »brunmossbevuxna» och »hvitmossbevuxna» sådana. 



Anderssons och HeSSELMANS (1907, s. 73) »starrmyrar» spela inom 

 Hamra kronopark i Dalarne en mycket stor roll. 



Även i norra Finland synes dykärret täcka stora arealer. Det upp- 

 fattas av Rancken (i 9 i 2) såsom två »formationer», benämnda » lågstarr »- 

 och »högstarrkärr», av vilka det första karaktäriseras (1. c. s. 240) som 

 »den sankaste och tillika artfattigaste af Lapplands torfmarkstyper». 



CaJANDER (1913, s. 119) räknar dykärret till mossarna och närmare 

 bestämt till den grupp, som han kallar »Rimpi-(Flark-)Moore». Denna 

 uppdelas i flera undergrupper, nämligen >,Molhiia-M.oorQi>, Sciifus caespt- 

 /ö.iv/j-Moore», »Seggen Rimpi-Moore», »Torfschlamm Moore» och »Quellen- 

 schlammtorfmoore». Den tredje av dessa, »Seggen-Rimpi-Moore», synes 



