SPECIELL ASSOCIATIONSBESKRIVNING 35 



till Stor del motsvara mitt dykärr. Den karaktäriseras (1. c, s. 119): »Die 

 Moosvegetation spärlich bezw. sehr spärlich, aber die Gräsvegetation so 

 reichlich, dass Grasnutzung wenigstens zeitweise lohnend ist». Av flera 

 associationer [scnsu Cajander) meddelas beståndsanalyser: Eriophoretum 

 angustifolii, Caricetuin limosae. Caiicctmn cliordorrliizae, Caricetimi filifoniiis 

 och Cayicitum lividae. En jämförelse med mina tabeller (i — 4) visar den 

 stora likheten mellan dessa Cajandeks »Seggen-Rimpi-Moore» och mina 

 analyser. Vad Cajander här kallar associationer, uppfattar jag emellertid 

 endast som facies. 



Anmärkningsvärt är, att det Carex rostrata-xSkz. dykärret, som i mitt 

 undersökningsområde är det vanligast förekommande, synes saknas eller 

 åtminstone vara mindre vanligt i Finland. 



Att CaJ.\NDER räknar »Seggen-Rimpi-Moore» till mossarna (»Weiss- 

 moore») synes mig egendomligt, då de endast i undantagsfall och dä blott 

 i enstaka individ innehålla mossarnas karaktäristiska konstituenter, vit- 

 mossorna. Möjligen kan det bero på hans uppfattning, att de äro sekun- 

 därt utvecklade från verkliga mossar (Cajander 1904, 191 1 a; 1913), d.v.s. 

 på regressiv väg, ungefär som Ciispidatuni-xnossen utbildas ur Fuscurn- 

 mossen; genetiskt skulle de alltså höra samman med mossarna. Denna 

 åskådning är emellertid, åtminstone vad Sverige angår, oriktig. Ett dykärr 

 i Norrland vilar på torv, som uppbyggts av alldeles samma association som 

 den nutida; ofta är denna torv ett par meter mäktig och vilar direkt på 

 mineraljorden, understundom dock åtskild frän denna av en skogsbotten 

 med stubblager. Det har ursprungligen varit en kärräng eller en skog, 

 som sedermera försumpats (jfr V. PoST 1906); ett dykärr har bildats, och 

 den dag som är finnes samma associaton kvar, säkerligen utan att ha 

 undergått någon väsentlig förändring (jfr nedan). 



Till samma resultat har Rancken (191 2) kommit med avseende på 

 norra Finland. Han polemiserar mot Cajanders teori, att starrkärren 

 skulle utvecklats från mossar, och säger härom (1. c, s. 267): »Recjan en 

 flyktig granskning af torfven i starr- och refvelkärren visar till fullo, att 

 utvecklingen icke gått den regressiva vägen, ty man finner inga spår af 

 de supra-akvatiska samfund, som i sådant fall skulle föregått den nu lef- 

 vande hygrofila vegetationen». 



Ej ens frän genetisk synpunkt finnes alltså någon anledning att pla- 

 cera dykärret bland mossarna; det är enligt min uppfattning en äkta kärr- 

 association, låt vara att den oftast inom ifrågavarande område är en 

 oligotrafent sådan. 



