SPECIELL ASSOCIATIONSBESKRIVNING 39 



utom av Diatomaceer av St/go>tfiiia och Desmidiaceer; dessutom även av 

 Chiysomonadineer och Crustaceer. 



Flarken är nära besläktad med dykärret, till vilket talrika över- 

 gångsformer finnas. Understundom är det knappast möjligt avgöra, huru- 

 vida ett bestånd skall hänföras till den ena eller andra associationen. 

 Detta beror pä, att flarkarna till stor del — de av mig kallade primär- 

 flarkarna (jfr nedan) — framgått ur dykärr. Genom fortgående tuvbild- 

 ning ha — såsom senare utförligare skall skildras — större eller mindre 

 dykärrpartier blivit helt omslutna av åsar eller strängar. I och med 

 detta kan man säga, att dykärret blivit till flark. Vattnet blir mera stag- 

 nerande, vilket sannolikt har till följd, att framför allt Diatomaceer och 

 Cyanophyceer utvecklas särdeles yppigt. Hand i hand härmed sker en 

 fortgående destruktion av dykärrets yttorvlager, förmodligen till stor del 

 orsakad genom mikroorganismer. Vanligen bli endast de övre cm. på så 

 sätt dyartade; även i typiskt utbildade och gamla flarkar av denna typ 

 finnes på 0,5 dm. djup dykärrtorv av normal beskaffenhet. 



Den unga primärflarken har naturligtvis ungefär dykärrets fanero- 

 gamvegetation. Genom den kraftigare destruktionen av yttorvlagret finner 

 dock denna mindre trevnad och decimeras. Detta synes åtminstone del- 

 vis bero på flarkdyns fysikaliska beskaffenhet. Såsom Hesselm AN (1907) 

 har påvisat, har densamma mycket stor benägenhet för uppfrysning, då 

 flarken blivit torrlagd. Huruvida sådan uppfrysning även kan äga rum i 

 flarkens naturtillstånd, kan ej för närvarande med bestämdhet avgöras. 

 Sannolikt förefinnas i varje fall vid tjällossningen en del rubbningar, som 

 skada växternas rotsystem. Under högsommaren uttorkar ofta flarken 

 fullständigt i ytan, varvid vanligen uppstå mer eller mindre rutformigt 

 ställda, ofta tämligen djupa sprickor. Genom dessa orsakas naturligen 

 även slitningar i växternas underjordiska delar, varjämte en ännu fullstän- 

 digare och för de högre växterna skadlig uttorkning äger rum. 



Såsom sedermera närmare skall beröras, framgå flarkarna ej endast 

 ur dykärr; de kunna bildas även ur mossassociationer, framför allt ur 

 Cuspidatuvt-, Papillosum- och Fusat///-mosszr. Jag kallar dessa för sekun- 

 dära flarkar, i motsats till de primära. De sekundära flarkarna under- 

 lagras av mosstorv, under det de primära vila på en bädd av dykärrtorv. 

 Mosstäcket har dödats genom levermossor, algfloran har kraftigt utveck- 

 lats, och destruktion av yttorvlagret har inträffat. Denna destruktion sträcker 

 sig i dessa flarkar vanligen djupare än i de primära, varigenom dylagret 

 blir mäktigare. Förmodligen beror detta på, att torvens huvudkonstituenter 



