SPECIELL ASSOCIATIONSBESKRIVNING 47 



revlarna utgöras av AIoliiiia-Ång, och det i Bayern förekommande »l\Ioli- 

 itifluiii» med sänkor av uRhynchosporc-tinii^ synes ganska påfallande. 



\^ariant. Sjöflark. 



Sjöflarken har utbildats från någon av de föregående flarktyperna. 

 Det omkringliggande torvlagret har tillväxt i mäktighet och uppdämt vatt- 

 net, som kan bh ända till i m. djupt eller mera. 



Genom transgression och erosion blir sjöflarken understundom ganska 

 stor, ofta c:a 50 m. i diameter eller t. o. m. större. 



På grund av vattendjupet reduceras starrarterna och Eriophoruni po- 

 lysiacliion. Carcx rostrata förekommer dock vanligen i stora och kraftiga 

 individ, ungefar som man finner den i Mag)wcaiicetuui kring sjöar och vid 

 bäckar. Det mest framträdande elementet är Menyanthes trifoliata, som 

 även den är grov och kraftig och ofta fertil. I övrigt träftar man, van- 

 ligen endast enstaka, sådana som Equisftiiiit fluviatilc och Schcuchzeria 

 pahistris. 



Likheten med det kring igenväxande sjöar o. d. förekommande Me- 

 )iyantlH-s-\i'a\X^X är ofta slående, och det kunde ifrågasättas, huruvida det 

 ej vore riktigare att räkna sjöflarken till sjöarnas formationer. Av prak- 

 tiska skäl anser jag det dock vara lämpligt att upptaga den endast såsom 

 en variant av den vanliga flarken. Också är dess algflora ungefär den- 

 samma som i den senare (tab. 8: 3; 9: 11). Cyanophyceer bilda ett tjockt, 

 blågrönt täcke på bottnen, vilket ofta under sommaren lossnar och flyter 

 upp till ytan i stora kakor, sannolikt beroende på gasbildning genom jäs- 

 ningsprocesser i underliggande dylager. Ofta uppstår genom denna gas- 

 bidning i algtäcket karaktäristiska kraterformade bildningar. 



Siigotieiiia ocellatuDi och Cliroococciis turgidus spela bland Cyanophy- 

 ceerna den största rollen. Diatomacéfloran är ej så artrik som i före- 

 gående flarkar. Talrikast förekomma Eimotia- arter och TabcUaria feiie- 

 strata (tab. 9: 11). 



Sjöflarkar finnas inom hela området, ehuru på det hela taget ganska 

 sällsynta. Större sådana har jag t. ex. observerat på Nipmyren invid Sol- 

 berg (Pl. 2: i), på Lokmyren i Tjärns kronoparlc, pä Stafvarmyren invid 

 Stafvarn, alla i Anundsjö socken. I alla dessa fall syntes det ha varit 

 primära flarkar, som genom uppdämning utbildats till sjöflarkar. Under 

 det föga mäktiga dylagret pä bottnen påträffades dykärrtorv av vanlig 

 beskaffenhet. 



