70 



ANDRA KAPITLET 



Det är först Paul (1907 a; 1908), som med skärpa tVamhällit, att 

 SphagniDH-zxX.Qxnz. ej äro bundna uteslutande till mossar (»Hochnioore» i 

 tyskarnas bemärkelse). Förut hade man ansett Sphagna över huvud så- 

 som mossarnas viktigaste karaktärsväxter utan att egentligen tänka på 

 att olika arter kunde ha olika näringsbehov, och ännu den dag som 

 är räknas vanligen till mossarna alla de niyrassociationer, som ha Sphagna 

 i bottenskiktet. 



Paul (1908, s. loi) indelar som bekant på biologisk grundval 6)#/i!«^- 

 w?cw-arterna i tre grupper, nämligen möss-, skogs- och 'kä.x-r-Sphagiia 

 (»Hochmoor-, Wald- und Flachmoorsphagnen»). 



Det är närmast de olika arternas förhållande till kolsyrad kalk, som 

 ligger till grund för denna indelning. Moss-Sphagi/a tåla praktiskt taget 

 ingen kalk\ under det kävr- Sp/iag?ia kunna tåla eller t. o. m. understun- 

 dom fordra ganska stora kvantiteter; skogs-Sp /lagna stå i detta avseende 

 mitt emellan de båda andra grupperna. 



I en föregående avhandling har jag (Mei.IN 1913) för vårt lands vid- 

 kommande anslutit mig till Pauls biologiska indelning och även utförligt 

 diskuterat de invändningar, som av bl. a. Warnstorf (191 i, s. 30 fif.) 

 gjorts mot densamma. 



Paul (1908, s. loi) räknar till kärr-SpZ/agna framför allt Sphagna 

 siibsecunda och dessutom 5. teres. Det är sannolikt, att de skilda arterna 

 kunna förhålla sig olika med avseende på näringsbehov i olika områden, 

 sä att t. e.x. en ait är kdiVrSphagiuiiii i ett område och möss- Sphagni/m 

 i ett annat. 



' Att den starka kalkning, som H.-^glund (1912, s. 648 ff.) verkställde på Flahult, 

 dödade Sphagna (S. fiisciim m. fl \\öa\\\o-is-Sphao>ia) , synes mig mindre egendomligt. 

 Kalken bildade efter en tid en hård skorpa, i vilken skotten voro inkittade. 



