72 ANDRA KAPITLET 



I värt land liar begreppet Spliagnuin kärr ej förut använts i den be- 

 tydelse, som jag inlägger i detsamma. ToLF (1903 a, s. 102) talar visser- 

 ligen om »hvitmoss-starrkärr», »hvitmoss-fräkenkärr» o. s. v. Härmed avses 

 dock alla myrsamhällen med »mer eller mindre väl utvecklad, men alltid 

 lucker livitmossmatta», där i övrigt starr, fräken o. s. v. dominera. Enligt 

 min terminologi skulle alltså räknas hit utom Splurgiiuin-kdixr även starrmosse, 

 Cairx-\\\i Papillosinn-mo?>se, Carcx g/oåi/ /ans-mosse och vissa Ciispidatum- 

 mossar. TOLF låter nämligen, såsom ovan (s. 34) är antytt, dominerande 

 starr, fräken o. d. i fältskikten avgränsa kärren från mossarna. 



Hos övriga svenska forskare pä myrarnas område har man att söka 

 SphagnujH-V.ä.rren (sensu stricto) bland starrmossarna eller Spliagjieta caii- 

 cifera, som dessa ofta efter Hui.T (1S81, s. 37) kallas (jfr Sernander 

 1893, s. 25; o. a.). 



Variant i. Scirpus caespitosus-Molinia-Sphagnum-kärr. 



Siirpus carspitosus-Molinia-SphagjtniiiVÅrrtt har uppkommit ur det 

 egentliga Sphag7iu>ii-k2,rvei genom inträngande av Scirpus cacspitosus och 

 Molinia cocnilea. Båda dessa kunna förekomma ungefär lika talrikt, eller 

 endera av dem är mera dominerande, beroende på det utvecklingsstadium, 

 i vilket beståndet befinner sig. Scirpus cacspitosus inkommer först i 

 det egentliga Sphagnuni-kz.rret, förmedlande övergången från detta. Senare 

 infinner sig även Molinia, som tämligen snart blir det dominerande 

 elementet för att slutligen helt undantränga Scirpus cacspitosus. Härmed 

 ledes utvecklingen över till den senare omtalade Moliuia-iwg^n. 



Vanligen är Sp/iagnum pluiiiulosinn den dominerande Spliaguum- 

 arten, mera sällan .9. Warnstorfii och 6'. teres. 



Med Scirpus cacspitosus och Molinia följa de för Molinia-ängen 

 karaktäristiska arterna, nämligen Tricntalis, Tofieldia palustris, Viola epip- 

 sila, V. palustris, Sclaginella selaginoidcs o. a. 



Scirpus caespitosus-Molinia-Sphagnuw-kä.vrei är analogt med Scirpus 

 caespitosus-Ainblystegium-kdirret. Båda förmedla kärrens (resp. Sphagnum- 

 och Amifystcgium-kärveDf,) övergäng till A/oli>iia-äng. 



En oligotrafent motsvarighet till dem båda finnes i den Mol/uianka 

 Papillosum-mossen (jfr nedan). 



Fuktighetsgraden är omkring 6; vid .snösmältningen står dock vattnet 

 upp till ytan. 



Scirpus cacspitosus-Molinia-Sphagnuin-kärrQt bekläder strängar och 

 tuvor i eutrafenta myrar, t. ex. eutrafenta revel dykärr och revel- 



