78 ANDRA KAPITLET 



iMyrica-SphagnHin-]<'é.rve:t är något mindre hygrofilt än det egentliga 

 .S7'//rt^////w-l<ärret. Fiiktighetsgraden i detsamma kan sättas till 7 — 8. 

 Det fordrar relativt riklig tillgång på mineralämnen. 



Det förekommer endast i områdets kusttrakter. ' Bäst utbildat har 

 jag sett det i Nordingrä starkt sönderskurna gabbrc område i Ångerman- 

 lands kustland. Terrängen tillåter ej här förekomsten av större myrar; 

 dock finnas sådana på en eller annan har i dalar och sänkor ganska tal- 

 rikt. De flesta jag sett av dessa ha varit IlIyrica-Sphagmun-\<ä.rr. Till- 

 förseln av näringssalter till dessa myrar från de omgivande bergen med 

 dess relativt lättvittrade, kalkhaltiga bergarter är säkerligen ganska stor. 



Myrica-kVåååa. myrar föiekomnia sannolikt i vårt land ganska tal- 

 rikt, is3'nnerhet i dess södra och västra delar. Man finner dem i littera- 

 turen hos Sernander (1894; 1902), Hell.sing (1896, s. 2), Nilsson 

 (1901, s. 35) o. a. 



De måste emellertid av allt att döma hänföras till skilda associationer; 

 det finnes sannolikt både Myi'/ca-\':s.rr och Myrica-mossav, de förra eutra- 

 feiita. de senare oligotrafenta. 



Av J/i77(V?-kärr finnes utom Mvrica-Sp/iagwaii-Vé.yr förmodligen även 

 Myrica-Ainblystegiii)n-\<.3.r\\ i vilket senare Aiiiblystegia dominera. Till 

 detta såg jag endast antydningar i Nordingrå socken. De av SERNANDER 

 (1894, s. 29) från Roma myr på Gottland beskrivna -iMyrica Gale-hesikn- 

 tlen», där bottenskikt saknas, torde närmast vara att föra hit. 



Alyrica Spkagnuin^^vr har jag utom mitt egentliga område observerat 

 i Njurunda i Medelpad, varifrån för jämförelse en beståndsanalys medde- 

 las (tab. 17: 5). I Hälsingland äro de enligt uppgift av fil. d:r Bertil 

 HaLDEN ej ovanliga. De bekläda här ofta de kalkrika myrar, som vila 

 på skalgrusbankar. 



Oligotrafenta Myrica-mossdiY har iag själv aldrig iakttagit. Av be- 

 skrivning att döma synes dock Sernandeks (1902, s. 136) frän Tran- 

 mossen upptecknade växtsamhälle, »pä en gång besläktadt med Albert 

 Nilssons Carex filiformis-mosse och hans Ericetum sphagnosuiny, vara 

 en sådan, troligen (enligt min terminologi) Å/yrica-Papil/osHUi-vnosse. 



I Tolks (1903 a; 1903 b) system torde samtliga MyricaA&dAda 

 myrar få inrangeras bland »riskärren ». 



' Längre in i landet förekommer Myrica Ga/e endast sporadiskt (jfr Andersson* och 

 BiRGEU 1912, s. 28). 



