84 



ANDRA KAPITLET 



sluta UV densamma »jJIohnia-Moove» och -nSch-ptis cacspi/ositsy[oore.-i>. 

 Låter man däremot begreppet beteckna en i naturen vanlig kombination 

 av flera föga besläktade associationer, kan grupperingen vara berättigad. 

 De båda sist nämnda associationerna bekläda nämligen, som nämnts (även 

 framhållet av CajaNDER), ofta tuvor och strängar i myrar, där de lägre 

 partierna utgöras av dykärr och flarkar (jfr senare beskrivna revel-dy- 

 kärr, revel-flark-myrar o. s. v.). 



Den nordsvenska Mo/mia-ängen äger en motsvarighet i det mellan- 

 europeiska •i>Molinictu)ni->, ehuru detta senare är betydligt rikare på örter 

 (Stebler und ScHRÖTER 1893, s. 179; Paul 1910; O. a.), »die den 

 ^/(3//«za-Beständen den ausserordentlichen Reiz verleihen und sie zu den 

 floristisch anziehendsten Moorformationen macht» (PaUL 1. c, ^. 145)- 



Tabell 18. 



Mo/ i ni a- in a. 



1. Aiiundsjö socken, Åbosjö, Pängsjömyren. Revel flarUmyr med strängar av 

 Afo!inia-'ing. Ifrågavarande sträng c:a 2x50 m., c:a 2 dm. högre än intilliggande flark. 

 ^'/e 1 916. 



2. Anundsjö socken, S. Solbeigs kronopark, myr invid Solbergsån. Revel-flark-myr 

 med strängar av Molinia i^ug. -"jc, 1916. 



5. Anundsjö socken, Åbosjö, myr SW om Solbergsån. Revel-flark-myr med strän- 

 gar av A/ii/Z/t/a-ing. Ifrågavarande sträng lOXi m., höjande sig 3 dm. över intill- 

 liggande flark. "le igi6. 



4. Degerfors socken, Strvcksele, Str\ckfors, Stormyren. En 4X1 m. tuva (4 dm. 

 hög) i tuvigt dykärr. "/? 191 6. 



5. Degerfors socken, Strycksele, Stormyren (invid Fäträsket). En c:a isXi — 2 m. 

 sträng (2 — 4 dm. hög) i revel-dykärr. '"/; 1916. 



