ANDRA KAPITLET 



jag dock lämpligare kalla den Cuspidat ii m-mosse . Spliagmim cuspidatuvi 

 är nämligen i södra och mellersta Sverige associationens huvudart* ; det 

 är huvudsakligen i Norrland, som denna ersattes av närbesläktade SpJiagna 

 cuspidata. 



Också förekommer Cuspidntiiin-mosseu ej endast i höljor. Den på- 

 träffas understundom omkring smärre, näringsfattiga sjöar, bildande gungfl}- 

 kring dessa (tab. 2i: 8); den kan även bekläda smärre, avloppslösa berg- 

 sänkor, ett i kustområden ingalunda ovanligt förhällande, o. s. v. 



Fuktigheten i CuspidatH?u-mossen är mycket stor, oftast 8 — 9, mera 

 sällan 10. Vid vårflödet och efter regn samlas i höljorna — jag bortser 

 frän andra, mindre vanliga ståndorter — vatten, som endast genom den 

 direkta- avdunstningen åter kan bortföras. Höljan kan nämligen betraktas 

 som en gryta med ogenomsläpplig botten^. Dess vatten synes praktiskt 

 taget sakna förbindelse åt sidorna och nedåt med myrmarkens övriga 

 vatten. Under heta somrar kommer självfallet \attnet i höljan på grund 

 härav att i hög grad uppvärmas. Med all sannolikhet frodas i detsamma 

 en riklig mikroflora, framför allt anaéroba bakterier, som orsaka jäsnings- 

 processer o. d. Förmodligen är detta en bidragande orsak — förutom 

 det näringsfattiga vattnet o. a. — till den torftiga utvecklingen av lanero- 

 gam vegetationen. 



Under långvarig torka kan, ehuru mera i undantagsfall, ytan alldeles 

 torka ut. 



Cuspidatu)?i-xnoss&n ger upphov till en endast obetydligt humifie- 

 rad torv', saimolikt framför allt beroende på densammas relativt snabba 

 höjdtillväxt* (jfr del II). 



Cuspidaimn-mossen har en vidsträckt utbredning i värt lands södra 

 och mellersta delar, där den typiska ståndorten är högmossarnas höljor. 

 Den utgör den viktigaste länken i myrarnas regeneration (v. PoST und 

 Sernander 1910). Den bör dock, såsom förut är påpekat, ej förväxlas 

 med höljornas flarkstadium eller med deras Vaginatuni- och Papillosu»i- 



' Sä är även förhållandet i mellersta Europa, t. ex. Bayern (Paul 1910, s. 164). 



' Detta framgår utan vidare på dikade myrmarker, där höljor finnas. Om ett dike 

 endast tangerar en fullt utbildad hölja, förblir denna opåverkad; diket måste genomskära 

 densamma, för att torrläggning skall äga rum. Härigenom blir det ofta kostsamt att torr- 

 lägga ifrågavarande marker. 



^ Vad som i litteraturen går under namnet Cuspidatuiii-\ox\ (v. Post 1909, s. 635; 

 o. a.), härrör ej endast från Cuspidatiiin-moiis (sensu stricto) utan även bl. a. från Vagi- 

 natuni- och Papillosui/i-mosse. 



* Till Ci/spiäaiuin-mosstns snabba höjdtillväxt bidrager ej oväsentligt en del Sphag- 

 ;?;////-arters förmåga att i densamma kraftigt föröka sig vegetativt (jfr Melin 1914 a). 



