1 o6 . ANDRA KAPITLET 



samma. Vanligen ha dock, som redan nämnts, flarkar talrikt utbildats, så att 

 den kombinerade myrtypen f{ark-Pa/>i//osum-mosse uppkommit (jfr nedan). 



Det bör anmärkas, att P(i/>/7/os/////-mossen endast sällan bildat mäk- 

 tigare lager av torv. Under vanligen endast ett par dm. (sällan 5 dm. eller 

 mera) F(7/'///ositi/i-mosstorv träffas redan dykärrtorv. Detta visar, att först 

 i mycket sen tid ifrågavarande association blivit vanlig. 



Säkerligen har Pirpi/losiiiu-moiscn stor utbredning i hela Norr- 

 land, ehuru man ej med säkerhet ur litteraturen kan fä några upp- 

 lysningar härom. En del av hithörande facies ha nämligen sammanförts 

 med resp. starrmosse och Virginaticin-mosse. Dock är det sannolikt, att 

 TOLF.S (1903 b., s. 12) »tufsäf-hvitmosse» är densamma som min Scirpiis 

 aiesp/tosus-^3iC\es av Papillosniii-mossen. Och om denna säger ToLF (1. c), 

 att den är allmännast i de norra och västra delarna av vårt land. 



Caj.^NDERS (191 3, s. 108) undergrupp i>Sphagj!!nii papillosuiii-Moorei) 

 är identiskt detsamma, som jag kallar Papi/losiiin-mossc, och hans skilda 

 »associationer» äro delvis (isynnerhet yScirpiis cacspitosus-^slooxeii) så lika 

 mina facies, att de lika väl skulle kunna härstamma frän mitt undersök- 

 ningsområde som från Finland. De synas vara vitt utbredda, is)'nnerhet 

 i landets norra delar. 



Efter dominerande gräs kunna lämpligen följande facies urskiljas: 



1. Scirpiis cacsp/fosiis-facles, 



2. Eriopliorutn vaginatiim-{z.c\e?,, 



3. Carex losOa ta (acies, 



4. Carex /asiocarpa-(ac\es. 



De äro säkerligen ekologiskt föga skilda från varandra; möjligen äro 

 de båda starrfacies något mera hygrofila än de övriga. 



Facies i. Scirpiis caespitosiis-[\-\k Papillosii)n-)mosse. 



Scirpiis caespitosus-mosseu är den mest utbredda av Papillosum- 

 mossens facies. Den är överallt likformigt utbildad. Scirpiis cacspitosiis 

 förekommer »riklig» — »ynmig», under det Carexartemz. äro tämligen till- 

 bakaträngda. Understundom bildar den förra kompakta tuvor, som höja 

 sig mer eller mindre över den omgivande mossen. I sänkorna kunna 

 Sphagna dödas genom levermossor, så att den koinbinerade myrtypen 

 tuvig flark uppkommer. 



Som redan nämnts, är det troligen denna association, som ToLF 

 (1903 b., s. 12) avser med »tufsäf-hvitmosse», vilken enligt denne förfat- 

 tare är mycket utbredd i norra och västra Sverige. 



