I 24 



ANDRA KAPITLET 



Fuscum-mossar. 



Ha sin huvudutbredning inom området i Västerbottens kustland och 

 på de stora tiniglaciala deitaplatåerna strax nedom marina gränsen. I öv- 

 rigt beklädas egentligen endast mindre myrar av desamma. 



I området förekommer endast en association av större betydelse, 

 nämligen Fitscii!it-mos?,en. 



10. Fuscuni-mosse. 



FitSiinii-mossitvi representerar en av mossarnas mest karaktäristiska 

 associationer. 



Sphagnnm fuscum är helt dominerande och bildar en lät, kompakt 

 matta av Ijusbrun färg. I denna påträffas dessutom vanligen enstaka indi- 

 vid av .S. angustifoliuin och 5. tnagcllaiiicuin, mera sällan J). Russowii, re- 

 likter från en föregående, mera hygrofil association. Endast i undantags- 

 fall kunna dessa få en större frekvens, vanligen i så fall i smärre sänkor, 

 där fuktigheten är något större än eljest. Av andra xerofila Sphagnum- 

 arter påträffas den med J?. fuscum nära besläktade 5. acutifo/iuiii, i en- 

 staka fall dominerande på mindre fläckar. 



Av övriga bladmossor förekomma sparsamt insprängda sådana som 

 Spliacroccplialus palustris. Polytrichuiii str/ctitiii. Hylocoiniuin parictinum, 

 Dicranuin Beigeri och Polilia nutans; av levermossor påträffas främst Äfylia 

 anomala och dessutom enstaka Ccp/ia/osia-Rrier (C. Icucantha, C. Loillcs- 



