126 ANDRA KAPITLET 



Lavar finnas ofta, ehuru de ej spela någon framträdande roll. Det 

 är framför allt Cladonia-z.vtev (C. alpcstris, C. rangiferina, C. silvatica) och 

 Iciitadophila evicctoyitin. 



Bland högre växter dominera risen; Fuscum-vao^sexs. är en risassocia- 

 tion par préférence. Huvudarterna äro främst Bctula iiatia. Calliiua vitl- 

 garis och Vacciiiiiiin iiliginosiDii, endast i undantagsfall andra. 



I övrigt finner man bland konstanterna Empetnun nigrum, Andvomeda 

 polifolia och Vaccinium '^microcarpum (V. Oxycoccus spelar ej så stor roll i 

 FusaiM-moasen). Oftast äro de »tunnsådda» — »strödda»; i enstaka fall 

 nå de högre frekvens. Undantagsvis träffas de äkta bärrisen, Idcciniinn 

 vitis idaca och V. Myrtillus. 



Anmärkningsvärt är, att de större risen vanligen äro tämligen låg- 

 vä.Kta. Så blir t. ex. Beiula iiana sällan högre än c:a 3 dm., under det 

 den som nämnt i de dvärgbjörksrika starr- och Vaginatltm■\\^0'!,a7VL\-\■a. blir 

 ända till 6 dm. hög. 



Gräs och örter äro tillbakaträngda i Fusan/i- mossen. I allmänhet äro 

 de att betrakta som kvarlevande relikter från föregående associationer. Av 

 Cirrex-arter kunna träffas C. globularis (relikt från Carex globularis-mosse) 

 och C. pauciflora. Det vanligaste gräset är Eriopkonan vaginatuni, som 

 sällan saknas i den typiska Plis a/ w- mossen. Den är oftast fertil och dess 

 snövita huvuden ge åt den eljest rätt enformiga associationen ett sällsamt 

 utseende. Andra gräs såsom Sihcucli::eria och Scirpus cacspitosits kunna i 

 enstaka fall påträflas. 



Örternas typiska representant i Fusciim-mossew är Rulnis chamaeino- 

 ri/s (konstant), vilken här har en högre frekvens än i \^aginatuvi- och Pa- 

 p ///os /u/i -mossarna.. I synnerhet där de större risen ännu ej spela någon 

 framträdande roll, blir den ofta fysiognomiskt dominerande (hjortronrik 

 Fi/satm-mo5se). Av övriga örter kunna finnas Droscra roiimd/fcy/ia , Äle/avi- 

 pynnn pratcnsc, Pinguicii/a vi//osa. Denna senare kan t. o. m. anses som 

 karaktärsvä.xt i strängaste bemärkelse (jfr s. 8). Jag har åtminstone al- 

 drig observerat den annat än i Fuscuiii-vAOSse. 



Fusa/m-mossen är normalt trädbeväxt. Det är Pinus si/vestris, som 

 vanligen bildar ett så glest skogsskikt, att det knappast kan falla någon in 

 att ens tala om skog. Den har en ytterst svag tillväxt och når en höjd av 

 8 m. eller mindre vid en ålder av 150 — 200 år. De yngre individen i 

 busk- och fältskikten ha en relativt kraftigare tillväxt, ehuru den dock 

 understiger densamma i den skogbeväxta Vaginatiiui-mossen (jfr s. 122). 



Även enstaka, särdeles oväxtliga och av A/ecioria svartnande granar 



