146 TREDJE KAPITLET 



Detta är den utveckling, som vanligen benämnes progressiv, gående 

 från hygrofila till xerofila, ev. även från eutrafenta till oligotrafenta stadier. 



Dock äger, såsom ofta framhållits, en succession även rum i hygrofil 

 riktning, från mindre fuktiga till fuktigare associationer. Denna kallas efter 

 Nilsson {1899, s. 123) regressiv. 



Den regressiva utvecklingen har, utom av NILSSON, särskilt studerats 

 av Sernander (1909; v. Post und Sernandek 1910) i södra och mellersta 

 Sverige. På ett eller annat sätt dödas Sphag>iHiii-t'åc\ie\. på större eller 

 mindre fläckar, och höljor med mera hygrofila associationer än de förut- 

 varande uppkomma. I mellersta Sverige är det Fiisaim-mosse eller hed, som 

 på antydd regressiv väg utbildas till Cuspidati/ in-xnosse eller flark. Så 

 småningom utvecklas dessa ånyo i progressiv riktning mot Fiisaiiii-mos.se 

 och hed som slutstadium. Sernander (1909, s. 442; v. Po.st und Ser- 

 nander 1910, s. 25 fF.) benämner företeelsen regeneration och ser i densamma 

 det viktigaste momentet i de mellansvenska myrmarkernas (högmossarnas) 

 tillväxt. 



De norrländska myrarnas associationer utvecklas i såväl progressiv 

 som regressiv riktning. Progressivt bildas Aniblysicgium-, Paludella- 

 och Sphagnuiii-\ii.'cxe.w samt starr-, ]'agniatiiiii-. Papillosuin- och Fitscum- 

 mossarna, regressivt CuspiJatuin-mo?,sen och flarken. En regressiv ut- 

 veckling i den utsträckning, som Cajander (1904) trott sig påvisa i norra 

 Finland, genom vilken alla starrkärr (»GrasTuoore») skulle hava utbildats 

 från mossar, förefinnes ej (jfr s. 35). 



Med avseende pä den progressiva successionen urskiljer jag i anslut- 

 ning till Nilsson (1S99, s. 123 fif) primär och sekundär, den senare före- 

 gången av en regressiv utveckling. 



Primär progressiv succession. 



Dykärret utgör i de flesta fall begynnelsestadiet i den primära pro- 

 gressiva utvecklingen, enär, som förut är påpekat, syd- och mellan- 

 svenska Magnocariccta, uppkomna genom igenväxning av sjöar o. d., äro 

 mycket sällsynta.' 



I stort sett har detta också ända in i recent tid utgjort den stora 

 huvudparten av de norrländska myrarna. Först sent har en Spliagnum- 

 invasion i större utsträckning ägt rum, och den dag som är tilltaga mos- 



' Understundom l;.in även Ci/spii/aii/iii-vnosstn vara begynnelsestadiet, t. ex. kring 

 smärre igenväxande sjöar o. d. (jfr s. loo). 



