ASSOCIATIONERNAS SUCCESSION 147 



sarna alltjämt pä dykärrens bekostnad. Detta säregna förhällande har re- 

 dan av ToLF (1895, s. 7) påpekats för Norrbottens vidkommande och har 

 sedermera ytterligare betonats av bl. a. V. PoST (1906, s. 289) och HöGBOM 

 (1906). ToLF (1. c.) skriver t. ex. härom: »Men ehuru hvitmossarna — 

 af skäl som här ej är rätta stället att framlägga — hittills icke haft den 

 betydelse för torfbildningen inom Xorrbottens lan som i sydligare belägna 

 delar af vårt land, är det dock ganska sannolikt, att de icke i en framtid 

 skola förhålla sig lika passivt, tvärtom tala åtskilliga skäl för, att den tid- 

 rymd ej är — • geologiskt menadt — just så aflägsen, då sphagnacéerna 

 äfven nonut skola uppträda såsom mera afsevärda torfbildare samt öfver- 

 draga den renare starrtorfven med ett mindre värdefullt, allt djupare var- 

 dande täcke.» 



Också ha dykärr, troligen av ungefär likartad sammansättning som 

 de nuvarande, ända sedan torvbildningens början, åtminstone då det gäller 

 de större myrmarkerna inom »lidernas region», i stor utsträckning utgjort 

 huvudvegetationen. Här finner man nämligen, som även V. PoST (1906, 

 s. 288) framhållit, ofta dykärrtorv (»starrtorf», v. Post) av ungefär likartad 

 beskaffenhet hela lagerföljden igenom, vilande direkt på fastmark eller skild 

 från denna genom ett lager av dy eller ett stubblager. De flesta av 

 områdets myrmarker äro att hänföra till v. PoST.S (1906, s. 283) »B-myrar», 

 som äro uppkomna »genom inträdande af torfbildning på fast, i stort 

 sedt horisontalt underlag». Dessa karaktäriseras enligt min mening för- 

 träffligt av v. Post (1906, s. 286 ff.). Han urskiljer tre zoner: »innerst 

 en .sjö- eller tjärn-zon, ofta uppdelad i flera från hvarandra fria partier, 

 omkring denna en kärrängs zon och ytterst en skogs-zon». Och till dessas 

 karaktäristik säger han (1. c, s. 287): »Den förstnämnda kännetecknas ge- 

 nom närvaron af sjösediment under torfven, och hafva sålunda myrbäc- 

 kenets hithörande delar ursprungligen intagits af en eller flera tjärnar. 

 Inom kärrängs zonen har utvecklingen börjat därmed, att torfbildning in- 

 trädt på sank, nästan skoglös, kärrängsartad mark, medan de till skogs- 

 zonen hörande myrpartierna uppkommit genom försumpning af en gammal 

 skog, om hvars forna tillvaro ett på myrens botten anstående stubblager 

 gifver ett otvetydigt vittnesbörd». Kärrängszonen är den mest karaktä- 

 ristiska för ifrågavarande myrmarker, de båda andra kunna saknas. 



Myrmarker, som uppkommit genom igenvä.xning av sjöar, äro täm- 

 ligen sällsynta och upptaga i allmänhet relativt små och djupa sänkor 

 (v. Po.ST 1906, s. 284). Möjligen äro dessa dock mera allmänna i kust- 

 trakterna (jfr Hai.DEN 1917, s. 196). 



