148 TREDJE KAPITLET 



Det är ganska egendomligt, att den subboreala uttorkningshorisonten 

 i stort sett saknas i de nyss omnämnda större myrmarkerna (jfr v. PoST 

 1906, s. 303) och att en sådan huvudsakligen är påvisbar endast i mindre 

 bäcken. En förklaring härav kan ej lämnas, enär jag ej ägnat dessa 

 spörsmål ett mera ingående studium, utan hänvisar jag i detta fall till 

 V. Posts (1906, s. 303 — 304) uttalanden. 



Orsakerna till att de norrländska m\'rarna i så stor utsträckning stått 

 kvar på kärrens stadium torde vara ganska komplicerade. Troligen träffar 

 dock Rancken (191 2, s. 240) kärnpunkten ganska nära, då han i anslut- 

 ning till uttalanden av HöGBOM (1906, s. 327) ser desamma, vad norra 

 Finland angår, i den vattendränkning av myrmarkerna, som åstadkommes 

 »genom det rikliga snövattenflödet om vårarna, hvars upptorkning försvåras 

 både af sommarens korthet och morängrusets jämförelsevis ringa genom- 

 släpplighet». Härigenom hämmas den progressiva utvecklingstendensen, 

 varför också Rancken (1. c.) betecknar utvecklingsgången för de nordfinska 

 myrarna såsom en »hämmad progressiv utveckling». Ehuru jag i stort sett 

 ansluter mig till denna RanckENS åsikt, anser jag dock, att man härvid 

 ej alldeles får bortse från det förhållandet, att torvbildningen även pågått 

 under en kortare tid i norra än i södra och mellersta Sverige. 



Vilken är då anledningen till att i recent tid nyss antydda Sphagmiin- 

 invasion ägt rum, som i stor utsträckning sä att säga inför våra ögon för- 

 vandlar kärren till mossar? De stora /'^7////i5ij«w-mossarna ha vanligen bil- 

 dat endast i å 2 dm. torv, som underlagras av dykärrtorv; så även starr- 

 mossarna. Och under de mera xerofila \'aghiatiiin- och i^«.yrt/;«-mossarna 

 påträffas redan på c:a 3 — 5 dm. djup dykärrtorv. Detta naturligtvis i stort 

 sett. Denna fråga är dock ingalunda lätt besvarad, och alla teorier härom 

 sväva ännu mer eller mindre i luften. Antagandet, att en klimatförbättring 

 skulle äga rum, synes ha föga stöd för sig: möjligen kan, såsom v. Po.ST 

 (1906, s. 30S) är böjd antaga, den upprensning av avlopp för flottnings- 

 andamål o. d , som sedan länge i stor utsträckning försiggått, vara en 

 kraftigt bidragande orsak. 



Dock ha ej alla myrar på nyss antydda sätt hämmats i sin progres- 

 siva utveckling. Man kan t. ex. päträfitå myrmarker, som ha ett täcke av 

 Fusdifn-mosstorv av 2 m. mäktighet eller mera. Isynnerhet finnas sädana 

 på de stora finiglaciala deltaplatåerna strax nedom marina gränsen och 

 dessutom i Västerbottens flacka drumlinslandskap, där på grund av de 

 topografiska förhållandena tillrinningen till m}rarna från omgivande fast- 

 mark ej varit sä stor. 



