156 • TREDJE KAPITLET 



varandra, sä att till slut oregelbundet förlöpande strängar eller revlar bildas, 

 slutligen helt omslutande gamla kärrytor, nu flarkar. Om ytan är hori- 

 sontell, få flarkarna en oregelbunden form; är den däremot slut- 

 tande, vilket är det vanligaste, bli de långsträckta och liksom 

 strängarna (revlarna) orienterade vinkelrätt mot lutningsrikt- 

 ningen. Denna kombinerade myrtyp av omväxlande revlar och flarkar, 

 av mig kallad rcvel-flark-myr, är mycket vanlig inom omiädet (jfr nedan). 



Varför revlarna och flarkarna förlöpa parallellt, vinkelrätt mot lut- 

 ningsriktningen, om bestämd sådan förefinnes, är ett spörsmål, som aldrig 

 blivit tillfredsställande besvarat. Förhållandet har givit upphov till An- 

 DERSSON.S och Hessel.M.\NS omnämnda glidningsteori. 



Enligt min uppfattning ligger huvudorsaken, dä det gäller primärflar- 

 karna, uti vattnets rörelse i en viss bestämd riktning. Vi tänka oss ett 

 svagt sluttande dykärr utan tuvor. Under våren föres förnan, huvudsakligen 

 bestående av de avdöda resterna av Caiices, med vattnet, tills den hejdas 

 av ännu kvarstående fjolärsskott och så att säga uppgillras i små obetydliga 

 vallar. Dessa vallar, som kunna bestå av endast några få G?/r.r-strån 1. d., 

 få självfallet sin längdsträckning vinkelrätt mot vattenströmmen. Det dröjer 

 ej länge, innan en Droscra angUca, en Spliagninn f>apillosuiii. en Amblystc- 

 gitim infinner sig på desamma; tuvbildningen har börjat. Dessa tuvor bli lång- 

 sträckta liksom de ursprungliga vallarna. Tuvorna tillväxa sedermera hu- 

 vudsakligen i längdriktningen, beroende på att vid deras båda ändar nyss- 

 nämnda forna vid vårflöden i stor utsträckning uppstaplas, varigenom de 

 första tuvbildarna kunna inkomma. Vi ha alltså erhållit ett tuvigt dy- 

 kärr, där tuvorna äro långsträckta och alla orienterade i samma riktning. 

 Tvenne närbelägna tuvor kunna sedermera mjxket lätt sammansmälta. 

 Man ser ofta, huru mellan sådana tuvor avdöda, anhopade rester a\- Ca- 

 riccs o. d. hälla på att överväxas av Aiiihlysicgia eller Spliagiia. Här- 

 igenom uppkomma nyss omnämnda strängar eller revlar, som så små- 

 ningom helt omsluta de nyvordna, långsträckta flarkarna. 



Revlarnas bredd är varierande, huvudsakligen beroende på myrens 

 lutning, frän några dm. till ett par m. eller mera. Som regel torde kunna 

 sägas, att en starkt sluttande revel-flark-myr har mycket smala revlar, 

 liksom även flarkar, en svagt sluttande bredare. 



Sedan dykärrytorna blivit helt omslutna av strängarna, d. v. s. 

 primärflarkarna bildade, påskyndas destruktionen av yltorvlagret. Orsaken 

 härtill är oklar. Troligen bidraga i väsentlig grad mikroorganismer. .Så- 

 som förut är påpekat, decimeras härigenom alltmer fanerogamvegetationen; 



