102 TREDJE KAPITLET 



På So cm. lijup; Toiven nivcket starkt destruerad; cia 75 % till oigenkännlighet 

 destrnerad, amorf substans; i övrigt 

 Sphagitiiiii fiisciim (blad) 2—3; 



1' 11 (stamdelar) 2; 



AndroDieda polifolia (fr.) talr.; 

 rliizoni 2. 



C. 50 cm. C iispi datii in-\no'ii\.ox\. 



På 1 10 cm. djup: SpJingniiin hallicinn 5; 

 » papillosiim i ; 



» fusciiiti I ; 



Eriophorinn iiaginatiii)i-s\\åoi 1 ; 

 Vaccinium Oxycoccus (blad) enst.; 

 ris I. 



D. 25 cm. + /•■;/i("//';«-niosstorv. 



På 140 cm. djup: Sphagmiiii fiiscum, till större delen starkt destruerad, utgör 

 huvudmassan; i övrigt Spliagnum papillosiaii i — 2. 



Det senare exemplet visar, att höljebildningen även i /'"/Mr//w-mossarna 

 i Norrland understundom spelat en viktig roll vid uppbyggandet av myr- 

 markernas mer eller mindre mäktiga torvlager, analogt med förhållan- 

 dena på södra och mellersta Sveriges högmossar (Sernander 1909). 

 I ifrågavarande fall har Ciisp/dd/inii-vnosse regressivt utbildats åtminstone 

 två, troligen tre gånger. Den sekundära progressiva utvecklingen har 

 dock förlöpt så hastigt, att f (?o-/«^?/;w/-mossestadiet ej kunnat påvisas. 



Dock har jag även påträffat myrmarker (t. ex. vid Askasjön, Brattsjö 

 skog i Anundsjö socken), där över 2 m. oavbruten Ftesaim-mosstorv fore- 

 funnits och där regeneration mikroskopiskt ej kunnat påvisas. — Det bör 

 påpekas, att gränserna mellan de skilda torvslagen i ett fall som det nyss 

 nämnda i fält vanligen ej kunna iakttagas, i motsats till förhällandet i 

 södra och mellersta Sverige och i Nordtyskland (Sernander 1909, s. 441; 

 V. Post und Sernander 1910, s. 28), där i den ljusa »regenerations- 

 torven» (Sernander) svarta linser och band av destruerad torv med 

 ljungrester o. d. förekomma 



B. Flark— Fuscum-mosse— hed. 



Den sekundära progressiva utvecklingen med flark som utgångspunkt 

 börjar med att Spliagua eller levermossor utbreda sig över dymassan och 

 så att säga binda denna. Sphagiia invandra vanligen frän flarkens kan- 

 ter och utbreda sig koncentriskt mot densammas mitt, tills ytan är helt 

 täckt. Vanligen är det 5. Lindbcrgii, S. Jensenii och .i'. Dnsciiii. En 

 Citspidatiiin-mosse: uppkommer, varifrån utvecklingen, som ovan skildrats, går 

 i riktning mot Fiisaiiii-mosse. 



