lyS FÖRSTA KAPITLET 



Härigenom har man erhållit en ofta alltför onaturlig begränsning av de 

 skilda torvarterna. En naturlig sådan måste, sä långt det är möjligt, vila 

 på induktiv grundval. Man bör först noggrant lära känna de nuva- 

 rande torvbildande associationerna och sedan, med dessa som 

 utgångspunkt, begränsa torvslagen. Detta förfaringssätt stöter visser- 

 ligen på många svårigheter, men torde dock, åtminstone vad de praktiskt 

 betydelsefulla och ej alltför starkt humifierade torvslagen beträffar, vara 

 fullt genomförbart. Genom mikroskopisk botanisk anal\'s (stundom ge- 

 nom endast makroskopisk eller genom båda kombinerade) kunna de vik- 

 tigaste konstituenterna (motsvarande associationernas huvudarter) bestäm- 

 mas och härigenom de förut kända associationerna fastställas. 



Vad starkt humifierade torvslag beträffar, är det ofta omöjligt att 

 med säkerhet fastställa moderassociationerna. Man får här nöja sig med 

 att bestämma den grupp av associationer, ur vilken de framgått (kärr eller 

 inosse). Om humifieringen fortskridit så långt, att torvmylla (se nedan) 

 bildats, är ofta ej ens detta möjligt, och det är från praktisk synpunkt ej 

 heller då nödvändigt, enär vid stark humifiering de fysikalisk-kemiska 

 skiljaktigheterna mellan de skilda torvslagen alltmer utjämnas (Zailer 

 und WiLK 1907, s. 49). 



Med avseende på torvarter i äldre avlagringar bör naturligtvis stor 

 försiktighet iakttagas vid bestämningen, enär det kan tänkas, att dessa 

 delvis framgått ur associationer, som nu ej längre finnas. 



Benämningen av de skilda torvslagen har i allmänhet gjorts efter 

 deras dominerande konstituenter (eller rättare efter det släkte dessa till- 

 hört), t. ex. Ctrrcxtorv och Sp/uTtgrwiu-torv. Detta är dock givetvis ofta 

 mycket missvisande. Med Sp/iagjm ///-tovv torde man t. ex. i allmänhet 

 mena torv, där arter av släktet Sphagjiuni äro hiivudkonstituenter. ' Denna 

 kan följaktligen, vad Norrland beträffar, härröra från följande associationer: 



1 . Spkag)i!iiii-\is.\r, 



2. starrmosse, 



3. Papi//os!n//-mosse, 



4. Cuspidatuvi-mossG, 



5. Vag/iiatiiiii-mosse, 



6. Fiisiinn-mosse. 



Enligt min mening har man alltså här att göra med ej mindre än 

 sex skilda torvslag. Det sj-nes mig naturligast att ej blott be- 



' En uppdelning av Sp/ing/an/i tor\en, som i viss män motsvarjr den :iv mig 

 gjorda indelningen, bar Haldrx (1917, s. 20 — 21) nvligen gjort. 



