iq6 



FÖRSTA KAPITLET 



densamma (jfr Melin und OdÉN 1917, s. 35 ft"). Så är den t. e.x. hos 

 dykärrtorv mycket större än hos Vaginatum- och Fnscitni-vxossX.oxw , såsom 

 framgår av tab. 35. SannoHkt beror denna skiUnad på olikheter i de olika 

 myrmarkernas tillväxthastighet. Dykärrmarkens höjdtillväxt är tämligen 

 obetydlig, varför de avdöda växtrester, som skola bilda torven, hinna att 

 till stor del humifieras. Vaginatitiii- och i^//5(7/;«-mossmarkerna tillväxa 

 däremot relativt hastigt på grund av ifrågavarande Sp/iag)iiiin-s.\ie:\-& kraf- 

 tiga årliga tillväxt. 



Det är anmärkningsvärt, att dykärrtorven är ungefär lika starkt humi- 

 fierad vid ytan som på djupare nivå (undersökt ungefär intill i m. djup), 

 i motsats till Vaginatum- och /^?«(r«;«-mosstorvarterna, som äro betydligt 

 mindre humifierade vid ytan än längre ned. Tydligtvis äga med avseende 

 på den förra humifieringsprocesserna huvudsakligen rum vid själva ytan, 

 under det hos de senare desamma fortgå även i den äldre torven. Förmod- 

 ligen står detta förhållande i samband med en olika förmåga hos de skilda 

 torvslagen att genomsläppa vatten och luft. Dykärrtorven är av allt att 

 döma så gott som ogenomsläpplig för vatten, under det vattnet efter 

 nederbörd säkerligen tämligen lätt tränger ned genom de båda andra 

 torvarterna till underliggande, ogenomsläppliga lager. Detta vatten för med 

 sig syre, vilket sannolikt är orsaken till att humifieringen kan försiggå även 

 i djupare skikt (Melin und OdÉN 1917, s. 38). 



