VEGETATION OCH SKOGSVÄXT PA SEDAN LÄNGE TORRLAGDA MYRMARKER I 99 



i Närke (Skagershultmossen) av V. PoST (v. PoST und Sernander 1910, 

 s. 13), i Dalarne av amanuensen J. V. ERIKSSON (muntligt meddelande). 

 I vårt östra grannland, varifrån de beskrivas av t. ex. Cajander (191 1 b; 

 1913, s. 80 fF.) och Tanttu (191 5, s. 186 ff.), synas de ej vara sällsynta. 

 Enligt Cajander äro de skogar, som härvid uppkomma, av olika typer. 

 Han säger härom (1. c, s. 80): »Je nach der Giite des Torfes gehören die 

 entstandenen Wälder verschiedenen Typen an: die schlechtesten dem 

 Cdl/niiu-hezw. Cladina-Typws, dem Oxa/is-Äfyrä/h/s-Typus diejenigen auf 

 bestem Bruchmoor-Torf, die f '<?<•( w///w- und yl/;'r/////«-Typen auf Torf mitt- 

 lerer Giite». 



I mitt undersökningsområde äro självdräneringar tämligen vanliga. De 

 upptaga oftast relativt små ytor, c:a i hektar eller mindre, understundom 

 dock en areal av flera hektars storlek. An är det en mindre, begränsad myr- 

 mark, som så gott som helt och hållet på detta sätt dränerats, än är det 

 ett mindre parti av en större myrmark, som blivit torrlagt, under det att 

 den övriga delen har kvar sin naturliga myrvegetation. 



Torrläggningen har oftast varit så fullständig, att en vegetation in- 

 kommit, som man eljest endast träffar på fastmark. Detta torde också 

 vara orsaken till, att nämnda bildningar ha blivit så litet beaktade av 

 myrmarksforskare. Först en markundersokning kan giva fullständig visshet, 

 huruvida det i ett bestämt fall är fråga om myr- eller fastmark.' Vegetatio- 

 nen utgöres vanligen av gran eller björk-granskog, oftast av Äffrä//ns-typ. 

 Endast då torrläggningen varit mindre fullständig, ha försumpade skogs- 

 typer^ av ett eller annat utseende uppkommit, där bottenskiktet helt ut- 

 göres av Sphagjia eller Polytricha. Självfallet har jag för den ifrågava- 

 rande uppgiftens lösande ej medtagit dessa. Det bör anmärkas, att nedan 

 (s. 267 ff.) omtplade hedtyper ej observerats på väl självdränerade myrmarker. 



De mest skilda myrmarkstyper påträffas bland självdräneringarna. 



björk och gran sparsamt blandadt tallbestånd. Tallarne voro i medeltal cirka 50 — 60 fot 

 höga, och af 20 tillsammans växande träd mätte det gröfsta 151 och det smalaste 89 cm. 

 i omkrets. Medeltalet för omkretsen på alla 20 utgjorde 115,7 cm. Trädens ålder kunde 

 uppskattas till cirka 150 är. Hos markbetäckningen fanns, såsom redan blifvit antydt, intet 

 som erinrade om de på torfjord vanligen förekommande växtsamhällena. Hvitmossor iakt- 

 togos endast ytterst sparsamt; deremot täcktes torfven fullständigt af de för frisk mark karak- 

 teristiska skogsmossorna (Hylocomia). Risen företräddes af sqvattrani, blåbär och lingon.» 



' Härav förklaras, att det från Skagershultmossen, ovan omnämnda, självtorrlagda 

 området — beväxt med Pinetwii sphagnostiiii och P. myrtillostiin (v. Post) — på Geol. 

 Kartbladet »Riseberga» oriktigt angivits som moränniark (jfr v. Post und Sernander 

 1910, s. 15). 



'' Några av C.^janders (191 5) »Bruchnioore» (jfr 5,15 ) böra enligt min uppfattning 

 räknas hit. 



