238 ANDRA KAPITLET 



ringen varit fullständig, i vilket fall de vanligen äro »tunnsådda» — »strödda». 

 Exempel kunna utgöra Gårdmyren (s. 218) och »myr vid Björna fäbodar» 

 (s. 216). 



Vi kunna från väldränerade myrmarksskogar av Myrtillus-X.y^ 

 annotera bl. a. följande örter och gräs: Dcschanipsia Jiexiwsa, Chaviaencritmi 

 augustifoliiiiH (sällan), Dryoptciis Liniiaiana, D. spmulosa, Listcia cordata, 

 Lusnia pilosa (sällan), Majantheimtm bifolhim, Melampynim pratense, M. 

 silvatiaiiii , Oxalis Acetosella (sällan), Tiientalis ciiropaea, Solidago virgau- 

 rea; dessutom finnas även en del myrelement, för ifrågavarande skogstyp 

 främmande, särskilt Carcx globularis, Eqnisctinn silvatimm och Rubiis eka- 

 maciiionis. Dessa senare spela dock ej här någon mera framträdande roll. 



I de fall torrläggningen varit mindre fullständig finner man de 

 nämnda inyrväxterna dominerande bland örterna och gräsen. Ofta före- 

 komma de i hög frekvens, understundom tillsammans »rikliga». An är en- 

 dera av de tre arterna ( Carcx glohularis, Equisctuin silvaticuni, Rjdms 

 cliaiiiafiiiorus) mera framträdande, än förekomma de alla ungefär lika tal- 

 rikt. Såsom exempel på myrmarker av detta slag kunna nämnas t. ex. 

 Rödsandsmyren (s. 202), »myr vid Trehörningen» (s. 204), Paulimyren 

 (s. 219), »myr vid Kotjärn» (s. 220), Tjärnmyren (s. 233), »myr vid Kors- 

 tjärn» (s. 235). 



Med avseende på bottenskiktet kunna två undertyper urskiljas. Den 

 ena saknar så gott som fullständigt mossvegetation, den andra har en 

 täckande matta av huvudsakligen Hylocoviia. Utbildningen av de båda 

 typerna synes intimt sammanhänga med trädvegetationens beskaffenhet. 

 I de fall skogsskikten uppbyggas av dominerande björk (Betula ptibescens), 

 är den förstnämnda typen utbildad; dä de utgöras av gran eller tall, den 

 sistnämnda. Den rikliga forna, som björkarna årligen giva upphov till, 

 verkar dödande pä mossorna, och häri torde man närmast få söka orsaken 

 till att mossmatta saknas. Någon egentlig skillnad med avseende på mark- 

 vegetationen i övrigt förefinnes ej mellan de båda typerna. Ej heller synes 

 någon nämnvärd skillnad i trädens tillväxt föreligga i de båda fallen. 

 Exempel på den mossfattiga typen äro Stormyren (s. 209), »myr vid Ryss- 

 sjö» (s. 210), »myr vid Atjärn» (s. 211), »myr vid Vargträsk» (s. 212), 

 »myr vid Oxtjärnarna» (s. 213). Det är alltså genomgående på kärr- 

 marker, man finner densamma (jfr nedan ang. de björkrika skogarna). 



Mosstäcket i den mossrika typen utgöres huvudsakligen av Hyloco- 

 iniuiii parietimuii och H. prolifertim. Bland övriga mer eller mindre vanligt 

 förekommande mossor märkas främst Hypiumi crista castrcnsis (av andra 



