VEGETATION OCH SKOGSVÄXT PÄ SEDAN LÄNGE TORRLAGDA MYRMARKER 239 



Hypmun-2iX\.&x, ehuru mera sällan, t. ex. H. curtnin, H. ycflcxu))i. H. velu- 

 tiimm), Plagiotheciiim denticulatiim, Dicranum-a^xter (särskilt karaktäristisk 

 är D. majtts: dessutom påträffas D. fnsccscc7is, D. scopariuiii, D. iinditlaliiiii 

 O. a.), Jungennania lycopodioides. Isynnerhet på de mindre väl torrlagda myr- 

 markerna finner man även ofta Polytricimvi coiiiniunc samt en del Spliag- 

 mun- (framför allt i. Riissozvii, S. Girgensohnii, S. ayigiistifolmvi samt .S'. nia- 

 gellatiicutn) och Astrophyllu»i-a.rtev {A. cnspidatuin, A. pscndopunctatiDii o. a.). 



I den mossfattiga typen äro mossorna i stort sett desamma; oftast 

 förekomma »enstaka» — »tunnsådda» Hylocomia, Polytrichum comnmne, Dicra- 

 niiin iiiajiis och Sphagmaii Riissoivii. 



Trädvegetationen i myrmarksskogen av Myrtilltis-typ utgöres av 

 gran (Picea Abies), tall {Pinas silvcstris) och björk (Bctiila pubescens). 

 Tre typer kunna med anledning härav urskiljas^, nämligen: 



1 ) Granskog, 



2) Björk-granskog, 



3) Tallskog (vanligen med stark inblandning av gran eller björk, 

 varigenom tall-granskog eller björk-tallskog uppkomma), 



i) Vanligast är granskogen, vilken förekommer på alla myrmarker. 

 Av på dykärrmark undersökta skogar av Myriillnsiyp ha ungefär hälften 

 utgjorts av granskog, av på mossmarker undersökta så gott som samtliga. 

 Granen bildar ett slutet skogsskikt, i vilket även alltid finnes insprängd 

 Betitla pubescens och någon gång Pi)ius siluestris. Ofta finnes Sorbns 

 Aucuparia. 



2) Det har understundom i litteraturen talats om att björken är 

 det träd, som först av alla oundvikligt inkommer på myrmarkerna efter 

 torrläggning, hindrande barrträdens utveckling. Såsom av detaljskildring- 

 arna framgår, är det emellertid egentligen endast på kärrmarkerna, som 

 vi finna stark björkinblandning. Här är ofta björken t. o. m. det domi- 

 nerande trädslaget.^ Vanligen förekommer dock även granen tämligen talrikt, 

 understundom i lika hög frekvens, så att björk-granskog uppkommer. 

 Ungefär hälften av undersökta dykärrmarker jämte den enda un- 

 dersökta SpIiagnuin-Vi.xxvaz.xV&n ha varit beväxta med björk-gran- 

 skog, under det ingen av mossmarkerna haft denna vegetation. 

 Däremot har en undersökt Vaginattun-xno^&xwdJxV, nämligen Bastumyren (s. 



' Det bör här påpekas, att i de ifrågavarande fallen skogens utseende endast oväsent- 

 ligt påverkats av människan. 



' Rena björkskogar torde vara tämligen sällsynta. Exempel på en sådan är skogen 

 å »myi' vid Vargträsk» (s. 212). 



