20 2 ANDRA KAPITLET 



30 ä 40 cm. djup (understundom pä kanske ännu större djup*) när sin 

 kulmen. Nämnda företeelse synes vara mj-cket vanlig pä råhumusklädda 

 mossmarker. Orsaken är för närvarande svår att med säkerhet ange. 

 Sannolikt är den att söka i vissa från råhumustäcket nedträngande syror, 

 möjligen oxalsyra, eller andra exkret av mikroorganismer, som verka häm- 

 mande på humifieringsprocesserna (Melin und OdÉN 1917, s. 44). 



Vad kärrmarkerna beträffar, så antyda humifieringstalen från pro- 

 filen genom smyr vid Trehörningen», jämförda med motsvarande tal i 

 tab. 35, ingen påskyndad humifiering för detta slag av myrmarker efter 

 dränering. Det är dock att förmoda, att även med avseende pä dessa 

 humifieringen påskyndas efter fullständig torrläggning. Varför så ej 

 skett i ovanstående fall, kan möjligen bero på att dräneringen, som för- 

 siggått pä naturlig väg, varit tämligen otillräcklig. Tyvärr har jag ej 

 varit i tillfälle undersöka väl torrlagda kärrmarker i detta avseende. 



Huruvida på väl dränerade kärrmarker torven humifieras mindre 

 hastigt omedelbart under råhumustäcket än längre ned, kan därför ej 

 heller avgöras. 



Understundom påträffar man på skogbeväxta myrmarker strax under 

 råhumuslagret ett c:a 10 — 20 cm. skikt av torvmylla. Så är t. ex. fallet 

 på »myr vid Oxtjärnarna» (.bi/'/;(?^^'"«;c;«-kärrmark, s. 213), Snurrsegelmyren 

 (starrmossmark, s. 214), »myr vid Björna fäbodar» [Citspidatian- och Fusciim- 

 mossmark, s. 216, 234), Gårdmyren [Papillosuui mossmark, s. 218), vid Ätjärn 

 ( / tf^/;w/«w-mossmark I, s. 225) och Korstjärn (/^//j«^w-mossmark, s. 235).' 

 Torvmyllan torde alltid härröra frän starkt humifierad kärr- eller mosstorv. 

 Orsaken till den kraftiga humifieringen, som står i så skarp motsats till 

 den nyss antydda under råhumustäcket fördröjda humifieringen, är i all- 

 mänhet oklar. Understundom synes den dock hava orsakats genom brand. 

 Så är förmodligen fallet på »myr vid Björna fäbodar». Här finnas i hela 

 torvmyllagret talrika kolrester. Synbarligen har en brand inträffat efter 

 torrläggningen (jfr s. 218, 235), och det torde vara denna, som på ett 

 eller annat sätt (direkt och indirekt) påskyndat humifieringen. Såsom fram- 

 går av tab. 36: 5, är även /"wi^cww-mosstorven omedelbart under torvmyl- 

 lan på denna myrmark i synnerligen hög grad humifierad. Torvmyllan är 

 på grund av sin klumpstruktur mycket genomsläpplig för vatten och luft, 



' Om J^i/scum-mosstorv underlagras av dykärrtorv, ocli kontaktzonen ligger ovanför 

 det dränerande dikets botten, blir humifieringen kraftigast omedelbart ovanför kontakten 

 (jfr Melin und Oden 1917, s. 45). 



^ Vid benämningen av mvrmarkerna har i dessa fall lieh abstraherats från niyil- 

 skiktet; myrmarkerna ha alhså benämnts efter underhggande, bestämbara torvskikt. 



